П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/9534/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.                                Дата і місце ухвалення: 21.04.2025р., м. Одеса                                                                                                    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової академії (м.Одеса) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом Військової академії (м.Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2025 року Військова академія (м.Одеса) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі  148594,05 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20.07.2027р. між Міністерством оборони України, в особі т.в.о. начальника Військової академії полковника ОСОБА_2 , та курсантом ОСОБА_1 укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант». Згідно умов вказаного Контракту ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням в закладі, у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення закладу. Наказом начальника Військової академії від 07.12.2018р. №92-РС солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту через систематичне невиконання військовослужбовцем його умов. Загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) становить 148594,05 грн., про що складено довідку-розрахунок від 07.12.2018р.  Відповідач зобов`язався сплатити суму заборгованості на рахунок Військової академії, однак станом на 30.03.2025р. відповідного обов`язку не виконав, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку.
Ухвалою  Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву Військової академії (м. Одеса) повернуто позивачеві на підставі п.п. 1, 9 ч.4 ст.169 КАС України. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою Військова академія (м. Одеса) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 21.04.2025р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні питання про дотримання Військовою академією строку звернення до суду судом першої інстанції не враховано, що право на звернення до суду у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови особи добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. При відрахуванні ОСОБА_1 з навчання та виключенні його зі списків особового складу між позивачем та відповідачем не було визначено строків відшкодування заборгованості. З метою вирішення питання щодо добровільного відшкодування ОСОБА_1 грошових коштів Військовою академією (м.Одеса) 06.03.2025р. на адресу відповідача направлено вимогу-пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, в якій йому запропоновано протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги добровільно сплатити на користь академії витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, або у цей строк звернутися до Військової академії з письмовою заявою про відстрочку або розстрочку сплати вказаної суми. Відмова ОСОБА_1 від добровільної сплати заборгованості за навчання  настала лише зі спливом 10 днів з моменту отримання вказаного листа (22.03.2025р.), а тому строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України, позивачем не пропущено. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.2 ст.312 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Повертаючи спірною ухвалою від 21.04.2025р. позовну заяву Військової академії (м.Одеса) суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, та не доведено наявності поважних причин такого пропуску, які могли б бути підставою для його поновлення. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.
За частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018р. у справі №804/285/16 зазначила, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби.
Отже, до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі №160/11957/19).
Разом із тим, Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі №320/7233/19, від 23 березня 2023 року у справі №420/24331/21, від 06 квітня 2023 року у справі №400/4280/20, від 11 травня 2023 року у справі №400/4281/20.
Тобто, саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах №560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року), №420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року), дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.
Відповідно до встановлених обставин справи, відповідача було відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання» та розірвано з ним контракт про проходження військової служби (навчання) наказом начальника Військової академії від 07.12.2018р. №92-РС.
Наказом начальника Військової академії (м.Одеса) №260 від 07.12.2018р. ОСОБА_1 знято зі всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу академії. Також, вказаним наказом оголошено суму до відшкодування за час навчання в у розмірі 148594,05 грн.
Згідно довідки-розрахунку від 07.12.2018р. №1/55/1557, складеної Військовою академією (м. Одеса), загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса), становить 148594,05 грн.
З вказаною довідкою ОСОБА_1 був ознайомлений цього ж дня, тобто 07.12.2018р. З розрахунком погодився та поставив свій підпис у довідці цим же числом.
Проте, у вказаній довідці-розрахунку, а саме: в пункті визначення кінцевої дати для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, така дата не зазначена.
Колегія суддів зазначає, що ані у наказах про відрахування, зняття з усіх видів грошового забезпечення та виключення зі списків особового складу, ані у довідці-розрахунку не вказано, який саме термін наданий ОСОБА_1 для погашення заборгованості.
Після отримання рапорту ОСОБА_1 про небажання продовжувати навчання позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.
Поряд з цим, ураховуючи, що Військовою академією (м. Одеса) не вказано, який саме строк наданий ОСОБА_1 для погашення заборгованості, то фактично відповідач не був обізнаний про терміни, протягом яких він має добровільно сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в академії.
Отже, під час прийняття наказу (07.12.2018р.) відповідача повідомлено про необхідність відшкодування суми витрат на його навчання та їх розмір.
Однак, позов до Одеського окружного адміністративного суду було подано Військовою академією (м. Одеса) лише 01.04.2025р.
Даний позов подано із суттєвим пропуском строку на звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, і матеріали справи не містять доказів в обґрунтування поважності причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист.
У цій справі, початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, при цьому, за встановлених судом обставин, останній понад 5 років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат на навчання. Про вказане також свідчить направлення вимоги-пропозиції про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у ВНЗ від 06.03.2025р., цього разу вже із визначенням порядку та строків відшкодування цих витрат.
Не встановлення Військовою академією (м. Одеса)  при розірванні контракту з ОСОБА_1 та виключенні його зі списків академії будь-якого строку для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в навчальному закладі, свідчить про пасивну поведінку суб`єкта владних повноважень у здійснені захисту прав, невжиття ним активних дій для дотримання місячного строку звернення, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, що обраховується з моменту закінчення терміну добровільного виконання (що мало ним усвідомлюватися).
Направлення вимоги через п`ять років від повідомлення вперше про необхідність сплати коштів не поновлює строк добровільного виконання (відшкодування відповідачем витрат), є штучним створенням позивачем підстави для нового обрахунку місячного строку звернення до суду.
Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів при зверненні до суду. Він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Інакший підхід свідчить про абсолютну руйнацію принципу правової визначеності, що суперечить засадам адміністративного судочинства.
В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Військовою академією (м. Одеса) подано позов з пропуском встановленого ст.122 КАС України строку звернення до суду та не зазначено поважних причин для його поновлення. Матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б не залежали від позивача та які б об`єктивно заважали йому реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення до суду у встановлений процесуальним законом строк, при цьому з дотримання встановленої процедури. 
Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 квітня 2024 року по справі №420/20386/23, від 15 серпня 2024 року по справі №160/20365/23, від 10 жовтня 2024 року по справі №420/23550/23, від 18 жовтня 2024 року по справі №160/19633/23.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви Військової академії (м. Одеса) на підставі п.п. 1, 9 ч.4 ст.169 КАС України. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Військової академії (м. Одеса) та скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової академії (м.Одеса) залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 15 травня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук