ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/4164/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
при секретарі судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:
ОСОБА_1 – особисто;
від Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" – керівник Гнатенко І.В. та адвокат Бурда Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 (повний текст складено та підписано 05.02.2025, суддя Лічман Л.В.)
у справі №916/4164/24
за позовом  ОСОБА_1 
до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів"
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування реєстраційної дії та запису

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (далі – ГО "ВМСОТРЛ", Громадська організація, відповідач), в якій просив суд:
- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.12.2022 р. про державну реєстрацію змін до відомостей про відповідача;
- скасувати реєстраційну дію, вчинену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі рішення державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.12.2022 р. про державну реєстрацію змін до відомостей про відповідача, та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005561070028034756 щодо відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю дій державного реєстратора щодо вчинення реєстраційних дій, оскільки, як вважає позивач, отримавши документи, подані для внесення змін до реєстру стосовно відповідача, державний реєстратор повинен був відмовити у державній реєстрації у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4164/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем жодним чином не обґрунтовано порушення його прав з боку саме відповідача по справі. Так, зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач не погоджується з діями державного реєстратора, вчиненими під час виконання покладених на нього обов`язків, проте відповідачем визначає громадську організацію. Між тим, у даному випадку ОСОБА_1 не наводить жодних аргументів з метою доведення незаконності поведінки посадових осіб громадської організації, прямо стверджуючи, що саме державним реєстратором не дотримано приписи спеціального законодавства, яким врегульовано його діяльність.
Місцевим господарським судом також зазначено, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав у господарському судочинстві. Так, за твердженням суду першої інстанції, позовна вимога щодо реєстраційних дій може заявлятись до господарського суду тільки як похідна у спорі, що виник з корпоративних відносин, однак у рамках провадження у даній справі позивач не заявив будь-яких вимог з метою вирішення спору з корпоративних відносин, не зважаючи на те, що за змістом позову його пред`явлено ОСОБА_1 саме як членом відповідача з метою захисту корпоративного права на управління юридичною особою.
Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 у цій справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з огляду на таке:
- місцевий господарський суд дійшов помилково висновку з приводу того, що  громадська організація не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки такий висновок не узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, де останній дійшов висновку, що державний реєстратор не є належним відповідачем за позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію змін у складі керівних органів, натомість належним відповідачем має бути саме громадська організація;
- з огляду на висновки викладені у постанові Верховного Суду у подібних правовідносинах, позивач звернувся до суду із позовом до належного відповідача, а саме громадської організації;
- однак у даній справі суд першої інстанції дійшов протилежного та помилкового висновку про те, що громадська організація є неналежним відповідачем за заявленими позовними вимогами;
- суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав;
- на переконання апелянта, сам по собі факт прийняття конференцією громадської організації рішення про формування складу її керівних органів не створює відповідних правових наслідків для учасників цієї юридичної особи та для третіх осіб в контексті набуття повноважень сформованим складом керівних органів за відсутності відповідної державної реєстрації;
- скаржник вважає, що відсутність державної реєстрації змін до відомостей про керівні органи громадської організації на підставі рішення конференції не породжує правових наслідків, у зв`язку із прийняттям такого рішення, а впливає на права позивача, як члена цієї організації лише за умови проведення відповідної державної реєстрації;
- на думку апелянта, державна реєстрація рішення вищого органу господарського товариства про формування її керівних органів є складовою частиною корпоративних правовідносин, оскільки реалізує таке рішення;
- на переконання апелянта, аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» надає можливості дійти висновку, що рішення про державну реєстрацію рішення вищого органу юридичної особи про формування її керівних органів може бути оскаржене до суду без оскарження самого рішення вищого органу юридичної особи;
- апелянт відзначає, що предметом спору у даній справі є відповідність поданих для проведення держаної реєстрації документів вимогам законодавства щодо їх оформлення. Тобто, спір виник з приводу окремого етапу корпоративних відносин – реалізації рішення про формування складу керівних органів громадської організації. Проте, метою подання позову є захист корпоративних прав позивача, оскільки наслідок вирішення спору впливатиме на склад керівних органів громадської організації.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено її до розгляду на 16.04.2025.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що з огляду на предмет та підстави заявленого позову, такі позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, адже відповідачем має бути саме державний реєстратор, який вчинив реєстраційні дії та прийняв оскаржуване рішення, а такий спір підлягає вирішенню виключно в межах адміністративного судочинства. 
На думку позивача висновки Верховного Суду на які посилається апелянт не є релевантними до цієї справи, оскільки у справі, яка була предметом касаційного перегляду, між учасниками виник корпоративний спір щодо визнання недійними рішень конференції, з огляду на що Верховний Суд зробив висновок, що саме за наявності корпоративного спору, було б доцільно заявляти похідну позовну вимогу про скасування рішення державного реєстратора саме до громадської організації. Натомість, як вважає відповідач, в межах даного спору, позивач не ставить на вирішення суду жодної позовної вимоги, задоволення якої мало б наслідком вирішення корпоративного спору між сторонами, в свою чергу, позивач посилається виключно на порушення допущені державним реєстратором.
Відповідач вважає, що в рамках господарського судочинства не може розглядатися спір про скасування рішення державного реєстратора окремо від корпоративного спору, що виник між учасниками (членами) громадської організації, адже, протилежне суперечитиме приписам чинного процесуального законодавства, оскільки задоволення позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора, реєстраційних дій, не матиме саме по собі жодного правового значення для вирішення корпоративного спору між сторонами чи відновлення прав позивача, які він вважає порушеними.
Під час судового засідання від 16.04.2025 апелянт підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.
Представники відповідача надали пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні від 16.04.2025 оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 12.10.2022 було проведено конференцію ГО «ВМСОТРЛ», рішення якої оформлено протоколом. Даним рішенням, серед іншого, припинено повноваження попереднього складу ради ГО «ВМСОТРЛ» та обрано новий склад ГО «ВМСОТРЛ» з 12.10.2022.
Дане рішення стало підставою для прийняттям державним реєстратором Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кутєповою О.М. рішення про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу – ГО «ВМСОТРЛ» та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було вчинено відповідний запис №1005561070028034756.
Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що вищевказану реєстрацію дію вчинено у порушення вимог чинного законодавства, зокрема реєстратор здійснив державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу на підставі документів, а саме протоколу чергової конференції ГО «ВМСОТРЛ» від 12.10.2022, який суперечить статуту ГО «ВМСОТРЛ», що в силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» мало стати підставою для відмови в проведенні державної реєстрації.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об?єднання, професійної спілки, її організації або об?єднання, політичної партії, організації роботодавців, об?єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. 
Для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подаються такі документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, в якій також може зазначатися прохання про реєстрацію такої особи платником податку на додану вартість та/або про обрання спрощеної системи оподаткування, та/або про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, іншого визначеного законом суб`єкта (особи) про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою (п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України “Про виконавче провадження”, у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій. 
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 25 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого п. 2 ч. 1 цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пп. 1, 2 цієї частини).
Так наявні матеріали справи свідчать про те, що 12.10.2022 відбулась конференція Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», результати проведення якої оформлені протоколом чергової конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 12.10.2022.
До порядку денного конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» було включено: 1) звіт ревізійної комісії господарсько-фінансової діяльності Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» за 2021 рік; 2) обрання в центральний постійно діючий орган управління (раду); 3) обрання виконавчого органу (директора), зміна підписанта згідно статуту; 4) обрання в орган контролю (ревізійну комісію); 5) внесення додаткового КВЕДу у діяльність організації; 6) різне.   
До протоколу від 12.10.2022 додано реєстр делегатів, які брали участь у роботі конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів».
08.12.2022 представником ГО «ВМСОТРЛ» було подано до Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) документи для проведення державної реєстрації змін до відомостей про ГО «ВМСОТРЛ», а саме:
- протокол конференції ГО «ВМСОТРЛ» від 12.10.2022;
- заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про (форма 4) щодо ГО «ВМСОТРЛ» від 08.12.2022; 
- реєстр делегатів чергової конференції ГО «ВМСОТРЛ» від 12.10.2022.
За результатами розгляду поданої заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, 09.12.2022 державним реєстратором Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кутєповою О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію змін до відомостей про Громадську організацію «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі рішення державного реєстратора Кутєпової О.М. до реєстру 09.12.2022 внесено запис № 1005561070028034756 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу; зміну відомостей про членів керівних органів громадського формування; зміну видів економічної діяльності юридичної особи; зміну кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміну відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера); зміну керівника або відомостей про керівника юридичної особи; зміну фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб – платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.
Отже, колегія суддів зазначає, що у даному випадку державний реєстратор у відповідності до положень ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” вчинив відповідну реєстраційну дію на підставі наданого заявником рішення уповноваженого органу управління юридичної особи.
При цьому, судова колегія зазначає, що чинне законодавство не зобов`язує державного реєстратора перевіряти дотримання порядку скликання, процедури голосування та інших організаційних питань, які стосуються проведення засідання уповноваженого органу управління юридичної особи. В свою чергу, державний реєстратор проводить реєстраційні дії, виключно на підставі поданих йому документів та відомостей, які передбачені законом.
Враховуючи викладене, державним   реєстратором з дотриманням Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” та відповідно до наданих документів внесено відповідний запис щодо державної реєстрації змін до відомостей про відповідача.
Судова колегія також наголошує на тому, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. 
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої зазначеної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. 
Аналогічний висновок наведено, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц). 
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечує поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантує особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18)
Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 20.10.2021 у справі №9901/554/19, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, від 21.09.2022 у справі №908/976/190, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц). 
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20, від 01.07.2021 у справі №9901/381/20, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 01.02.2022 у справі №750/3192/14, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц).
Судова колегія зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. 
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову являються предмет і підстава. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. 
Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, предметом позову у цій справ є вимога позивача про визнання протиправним з моменту прийняття та скасування рішення державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.12.2022 р. про державну реєстрацію змін до відомостей про відповідача, скасування реєстраційної дії, вчиненої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі рішення державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.12.2022 р. про державну реєстрацію змін до відомостей про відповідача, та запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005561070028034756 щодо відповідача.
Наведене позивачем мотивування позовних вимог по суті свідчить, що підставою заявлених позовних вимог, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, стало порушення під час проведення конференції положень Статуту організації. Так, за твердженням позивача, проведення 12.10.2022 чергової конференції ГО «ВМСОТРЛ» суперечило пункту 3 частини 27 розділу 4 статуту ГО «ВМСОТРЛ» у відповідності до якого чергові конференції проводяться один раз на п`ять років, оскільки останню чергову конференцію ГО «ВМСОТРЛ» було проведено 29.12.2020, тобто менш ніж за п`ять років до проведення чергової конференції 12.10.2022.
При цьому, як вважає позивач, дотримання відповідних процедур, державний реєстратор мав перевірити при розгляді документів, наданих для реєстрації.
Проте, колегія суддів зазначає, що у даному випадку державний реєстратор діє виключно в межах своїх повноважень (зокрема здійснює реєстрацію змін про юридичну особу у відповідності до наданого рішення органу управляння (Конференції)) та не повинен втручатись в діяльність самої юридичної особи, відповідно, встановлювати дотримання процедури скликання та проведення Конференції, правомірність прийняття рішень цим об`єднанням, тощо.
В свою чергу, як вже було вказано вище, у даному випадку, позивач фактично ставить під сумнів не саме рішення державного реєстратора щодо внесення відповідного запису, а порушення своїх прав він убачає в ухваленні відповідного рішення Конференції, оскільки вважає, що таке рішення прийнято у порушення  Статуту.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку, правовідносини, якими могли бути порушені права позивача, як члена ГО «ВМСОТРЛ» станом на час проведення конференції, полягали насамперед у прийнятті відповідного рішення конференції, на підставі якого державний реєстратор здійснив державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, та які позивач оскаржує у цій справі. 
Такі дії державного реєстратора з реєстрації змін до відомостей про юридичну особу фактично є похідною вимогою від спору щодо дійсності самого рішення конференції ГО «ВМСОТРЛ» та направлені на фіксацію правового стану, у спосіб визначений державою.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.
Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу позивача у даній справі відповідає позовна вимога про визнання недійсним саме рішення конференції від 12.10.2022, яке оформлено відповідним протоколом.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивач межах даного спору не звертався до суду із відповідними позовними вимогами щодо оскарження (визнання недійсним) рішення конференції ГО «ВМСОТРЛ» від 12.10.2022, оформленого відповідним протоколом.
При цьому слід зазначити, що саме судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для внесення суб`єктом державної реєстрації відомостей про ГО «ВМСОТРЛ», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4164/24 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.                                                                 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4164/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2025.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.