ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 квітня 2025 року
м. Харків

справа №638/13449/23
провадження №22-ц/818/534/25

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Курила О.М., Тичкової О.Ю.,
за участі секретаря Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Аміла Омарова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Василенко Таміли Володимирівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року, постановлене під головуванням судді Щепіхіної В.В., -
в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Аміл Омаров звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради, в якому просив стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087 за адресою:  АДРЕСА_1 , яка використовується відповідачем для експлуатації нежитлової будівлі літ. «Б-2» відповідно до її меж площею 0,0319 га за період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради кошти у розмірі 121 199, 73 гривень за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087 площею 0,0319 га за адресою: АДРЕСА_1 за період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2684 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — адвокат Василенко Таміла Володимирівна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги повністю.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення за позовною заявою прокурора в інтересах держави в той час, як зазначена позовна заява мала бути залишена без розгляду, оскільки відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. Функцію контролю за використанням земель покладено на органи місцевого самоврядування. Вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги той факт, що на час звернення до суду відповідач перебувала з ХМР в процесі укладення договору оренди земельної ділянки. Вважає, що питання щодо внесення оплати за користування земельною ділянкою мало бути вирішено у відповідності до «Порядку добровільного відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної форми власності на території м Харкова з порушенням вимог законодавства», що затверджений рішенням Харківської міської ради від 17.10.2018 року №1247/18. За умови того, що сторони у справі перебувають в процесі укладання договору оренди земельної ділянки, звернення прокурора до суду в інтересах ХМР було передчасним.
У відзиві на апеляційну скаргу Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимогст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка, як фактичний користувач земельної ділянки у період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберігла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, а тому відповідачка зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Вважає, що наведений розрахунок неотриманого доходу підтверджується належними і допустимими доказами та належним чином обґрунтований.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля літ. «Б-2» загальною площею 227,4 кв.м. по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1354, виданого 02.09.2016 року, видавник: приватний нотаріус ХМНО Полікашин Ю.В. та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).
Вказана нежитлова будівля літ. «Б-2» розташовується на земельній ділянці загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087 по АДРЕСА_1 .
З пункту 1 договору купівлі-продажу серія та номер 1354, виданого 02.09.2016 року, вбачається, що нежитлова будівля літ. «Б-2» загальною площею 227, 4 кв.м. по АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 0,0319 га з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087.
       Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за територіальною громадою Харківської міської ради Харківської області на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5245-VI (номер запису про право власності: 17126661 від 25.10.2016 року).
       Як вбачається з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Акту обстеження земельної ділянки від 20.06.2023 року та витягу №НВ-6302307352015 від 17.12.2015 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087, остання сформована 04.04.2006 року та перебувала в оренді у ФОП ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі від 03.04.2006 року за №140667100052. Вказаний договір оренди землі розірвано на підставі угоди про розірвання договору оренди землі від 11.07.2017 року (інше речове право припинено 14.07.2017 року).
       На підставі рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 22.02.2017 року № 559/17 громадянину ОСОБА_2 , громадянці ОСОБА_1 : змінено вид використання земельної ділянки площею 0,0319 га (кадастровий номер 6310136300:14:008:0087) по АДРЕСА_1 з «для будівництва магазину по продажу комп`ютерів, гральних автоматів та запчастин (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для подальшої експлуатації об`єкту» на «для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-2» (п. 14 додатку 4 до рішення сесії).
       Зазначеним рішенням сесії надано громадянину ОСОБА_2 , громадянці ОСОБА_1 в оренду строком до 01.03.2022 року земельну ділянку площею 0,0319 га (кадастровий номер 6310136300:14:008:0087) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що належить територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-2» по АДРЕСА_1 . Водночас, припинено ФО-П ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою площею 0,0319 га (кадастровий номер 6310136300:14:008:0087) по АДРЕСА_1 за добровільною відмовою. Договір оренди землі № 140667100052 від 03.04.2006 року втрачає чинність з моменту реєстрації угоди про його розірвання.
       Також на підставі рішення 27 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19.06.2019 № 1612/19 громадянину ОСОБА_2 та громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості за рахунок земель житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі Б-2 по АДРЕСА_1 .
       Разом з тим на теперішній час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та публічної кадастрової карти України, речові права щодо вказаної земельної ділянки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до теперішнього часу не зареєстровано.
       Отже, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , сформована як об`єкт цивільних прав 04.04.2006 року (з моменту присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації в Державному земельному кадастрі), що погоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.01.2019 року у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 року у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 року у справі № 922/981/18, від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19.
       Таким чином, власники нерухомого майна використовують земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087 площею 0,0319 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-2» загальною площею 227, 4 кв.м., без виникнення права власності/користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України на неї, а також без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі.
       На підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.09.2017 року №348/0/45-17, від 07.07.2020 року №4700 Департаментом земельних відносин Харківської міської ради здійснено відповідні розрахунки безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Згідно з наявними в матеріалах справи розрахунків, розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , яка використовується відповідачем для експлуатації нежитлової будівлі літ. « Б-2» загальною площею 227, 4 кв.м відповідно до її меж площею 0,0319 га за період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року складає 121 199, 73 грн..
Як на підставу позовних вимог керівник прокуратури посилається на порушення інтересів держави та не здіснення належним чином органом місцевого самоврядування захисту таких інтересів, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Також, зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту набуття права власності на будівлю літ. "Б-2" по теперішній час не оформили речові права щодо спірної земельної ділянки та не сплачуюють за користування земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді, плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. Таким чином, ОСОБА_1 зберігла кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а позивач, Харківська міська рада, втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Просить стягнути з ОСОБА_1 кошти у розмірі 121 199,73 грн. та судові витрати.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Аміл Омаров вказував, що з 14 липня 2017 року  ОСОБА_1 використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачує, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення належної їй на праві спільної часткової власності частини нерухомого майна.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:14:008:0087 площею 0,0319 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-2» загальною площею 227, 4 кв.м.
Договір оренди укладено не було, ОСОБА_1 користувалася земельною ділянкою без оформлення права користування.
Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
З огляду на викладене, відповідачка як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберігла у себе кошти, які мала сплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Такий правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року, у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20); та у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18.
Так, за розрахунком позивача, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій розміщено належний їй об`єкт нерухомого майна, за період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року становить 121 199 грн. 73 коп.
На підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.09.2017 року №348/0/45-17, від 07.07.2020 року №4700 Департаментом земельних відносин Харківської міської ради здійснено відповідні розрахунки безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради щодо ОСОБА_1 за період з 17.03.2019 року по 31.12.2019 року розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 5 859, 99 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки – 878998 грн, ставки річної орендної плати – 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов – 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки – 1). Відповідно розмір сплати за 9 місяців, 15 днів склав 55 575,39 грн.
Разом з тим, частка ОСОБА_1 у нерухомому майні становить 1/2 (50%). Розмір плати, відповідно до частки належного ОСОБА_1 нерухомого майна, становить 27 787, 70 грн.(55 575,39 грн.:100%*50).
Водночас, відповідно до листа ГУ ДПС в Харківській області від 20.04.2023 року за № 6046/5/20-40-24-05-07 щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ОСОБА_1 у 2019 році сплачено 6 592, 48 грн., тобто в місяць 549, 37 грн. за земельну ділянку (кадастровий номер 6310136300:14:008:0087), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів (за період з 17.03.2019 по 31.12.2029) розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна була надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою за цей період, і становить: 27 787, 70 – 5210, 19 = 22 577, 51 грн.
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради щодо ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 10 661, 88 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки – 1 599 282 грн, ставки річної орендної плати – 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов – 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки – 1). Відповідно розмір плати за 11 місяців 2020 року склав 117280,68 грн.
Разом з тим, частка ОСОБА_1 у нерухомому майні становить 1/2 (50%). Розмір плати, відповідно до частки належного ОСОБА_1 нерухомого майна, становить 58 640, 34 грн.: (117280,68 грн.:100%*50).
Водночас, відповідно до листа ГУ ДПС в Харківській області від 20.04.2023 за №6046/5/20-40-24-05-07 щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ОСОБА_1 у 2020 році сплачено 11 994, 70 грн за земельну ділянку (кадастровий номер 6310136300:14:008:0087), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів (за період 2020 рік) розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, і становить: 58 640, 34 – 11 994, 70 = 46 645, 64 грн.
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради щодо ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 10 661, 88 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки – 1 599 282 грн, ставки річної орендної плати – 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов – 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки – 1). Відповідно розмір плати за 2021 рік склав 127942,56 грн
Разом з тим, частка ОСОБА_1 у нерухомому майні становить 1/2 (50%). Розмір плати, відповідно до частки належного ОСОБА_1 нерухомого майна, становить 63 971, 28 грн.: (127942,56 грн.:100%*50).
Водночас, відповідно до листа ГУ ДПС в Харківській області від 20.04.2023 за№6046/5/20-40-24-05-07 щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ОСОБА_1 у 2021 році сплачено 11 994, 70 грн за земельну ділянку (кадастровий номер 6310136300:14:008:0087), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів (за період 2021 рік) розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, і становить: 63 971, 28 – 11 994, 70 = 51 976, 58 грн.
Отже, за період з 17.03.2019 року по 31.12.2021 року ОСОБА_1 мала б сплатити до бюджету грошові кошти у сумі 121 199, 73 грн. ( 22 577, 51 грн.+46 645, 64 грн.+51 976, 58 грн.).
Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу.
З матеріалів справи, а саме з акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що розмір спірної земельної ділянки розраховано виходячи з її меж, визначених відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі.
Встановлено, що ОСОБА_1  використовує земельну ділянку  кадастровим номером 6310136300:14:008:0087 площею 0,0319 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-2» загальною площею 227, 4 кв.м.
Таким чином судова колегія, беручи до уваги акт обстеження земельної ділянки від 20.06.2023 року, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки, договір купівлі-продажу із зазначенням площі нерухомого майна, погоджується з розрахунком позивача зробленим шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої базової вартості землі м. Харкова) на всю площу земельної ділянки, що використовується відповідачкою, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку.
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №644/3932/18.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність повноважень у прокурора на звернення до суду із даним позовом, судова колегія зазначає наступне.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час пред`явлення прокурором позову, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного богатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) дійшла висновку, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини п`ятої статті 56 ЦПК України).
Як зазначено у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та пункті 81 Правового висновку Великої палати Верховного Суду у справі 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.
Тож, перед зверненням Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова з позовом, Департамент земельних відносин Харківської міської ради листом № 6048/0/225-23 від 30.08.2023 року повідомив про те, що Департамент земельних відносин Харківської міської ради із позовною заявою до ОСОБА_1 та ФО-П ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 до суду не звертався.
Звернення з позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання такого як виконання відповідачем вимог законодавства щодо здійснення сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з врахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та правом на законне користування земельною ділянкою.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Василенко Таміли Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                        О.М. Курило

                                                                       О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 29.04.2025 року.