КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 381/6105/24                                     Головуючий у суді першої інстанції   - Самуха В.О.
Номер провадження № 22-ц/824/7306/2025                                     Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Русан А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Самухи В.О., у місті Фастів, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно кривдника ОСОБА_1 .. 
За змістом вказаної заяви стверджується, що ОСОБА_1 , донька заявниці, систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, що є підставою для застосування до ОСОБА_1 , як до кривдниці, тимчасового обмеження прав строком на шість місяців у вигляді заборони останній перебувати в місці її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,  заборони ОСОБА_1 наближатися на визначену безпечну відстань до 200 метрів до неї; заборони ОСОБА_1 вести листування, смс-листування, дзвінки, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку, соціальні мережі особисто та через третіх осіб; заборони ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому для ОСОБА_1 .. 
В підтвердження наведених доводів заявниця та її представник посилаються на численні постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області, якими ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської областівід 09 січня 2025 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволено частково. Застосовано до ОСОБА_1 строком на три місяці наступні заходи тимчасового обмеження прав особи, а саме: заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 наближатися на визначену безпечну відстань до 200 метрів до ОСОБА_2 ; заборонено ОСОБА_1 вести листування, смс-листування, дзвінки, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, соціальні мережі особисто та через третіх осіб; заборонено ОСОБА_1   особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому для ОСОБА_1 ..
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за адресою в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 проживають і її малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. 
Таким чином, обмежувальний припис перешкоджає їй у вихованні дітей, оскільки обмежувальним приписом, виданим Фастівським міськрайонним судом Київської області заборонено їй перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, у зв`язку із даними обставинами виникли незручності для дітей з відвідуванням школи, тому що навчальний заклад знаходиться у місті Фастів, а вона з дітьми перебуває у селі Дмитрівка Фастівського району.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
При апеляційному розгляді справи апелянт у справі - ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про залишення без задоволення поданої ОСОБА_2 заяви про видачу обмежувального припису. 
Обґрунтовуючи свої доводи апелянт зазначила, що вона обізнана про складання працівниками поліції щодо неї протоколів про вчинення адміністративних правопорушень щодо її матері - заявниці у вказаній справі, однак до суду на розгляд вказаних справ вона не з`являлася, тому не обізнана про ухваленні в даних адміністративних справах рішеннях. 
Представник заявника у справі ОСОБА_2 - адвокат Твердохліб М.М.  заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених в ухвалі суду. Вважає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства. 
Посилання апелянта про не обізнаність прийнятих судом рішень у справах, розглянутих за правилами КУпАП, не змінює їх суті, оскільки Фастівським міськрайонним судом на протязі 2023-2024 років винесено 7 постанов, за якими визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні домашнього насильства щодо своєї матері - заявника у вказаній справі, що є свідченням систематичного вчинення апелянтом насильства щодо потерплої   ОСОБА_2 , у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та відповідає обставинам справи.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - адвоката Твердохліба М.М., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що заявниця ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , яка постійно проживає разом із нею та вчиняє щодо неї домашнє насильство.
Обставини щодо спільного проживання заявниці та доньки, а також перебування в родинних зв`язках підтверджуються показаннями заявниці, допитаної, як свідка, а також спільною довідкою секретаря та голови КСОН виконавчого комітету Фастівської міської ради від 24.09.2024 року № 10 (а.с.16).
Обставини щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно своєю матері підтверджуються копіями постанов у справах про адміністративні правопорушення, долученими до заяви про видачу обмежувального припису (а.с.17-24), так і постановами у справах про адміністративні правопорушення, долученими представником заявниці в судовому засіданні (а.с.69-76).
Задовольняючи подану ОСОБА_2 заяву, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що характер вчиненого домашнього насильства та кількість епізодів дає підстави суду стверджувати про наявність високих ризиків повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 щодо своєї матері в майбутньому.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку щодо необхідності застосування зазначених в заяві потерпілої заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , однак не погодився із терміном дії таких заходів, що зазначений в заяві про видачу обмежувального припису.
Зокрема, визначаючи строк, протягом якого будуть застосовані заходи тимчасового обмеження прав кривдника, суд врахував, що вказані заходи застосовуються до ОСОБА_1 вперше і доказів зворотного заявницею і її представником не надано, ці заходи призводять до обмеження житлових прав ОСОБА_1 , так і прав щодо участі у вихованні її дітей, які проживають за адресою місця проживання заявниці.
Тому, на думку суду, застосування зазначених в заяві заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 строком на 6 місяців буде становити для неї надмірний та непропорційний тягар та істотно обмежень її права, передбачені статтею 8 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 на підставу своїх порушених прав послалася на те, що її дочка ОСОБА_1 систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до пунктів 3, 4, 14, 15 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Згідно з частиною першою статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту вказаних вище правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 27 червня 2024 року у справі № 509/7151/23 (провадження № 61-4448св24).
У постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що "враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАПта КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".
У постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження  №61-21971св19) Верховний Суд зазначив, що "при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи".
У постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18 (провадження № 61-9012св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19), на які, як на підставу касаційного оскарження, посилається заявниця в касаційній скарзі, Верховний Суд вказав, що "суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві".
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що "принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс".
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , стосовно її матері ОСОБА_2 , у зв`язку з доведеністю факту вчинення психологічного насильства, який полягав у неодноразовому вчиненню за місцем проживання останньої в домоволодінні АДРЕСА_1 . 
            Факт систематичного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо своєї матері підтверджується постановами Фастівського міськрайонного суду Київської області у  справах: № 381/2535/23 від 30 червня 2023 року; №381/2729/23 від 04 липня 2023 року; №381/2357/23 від 22 серпня 2023 року; №381/5001/23 від 17 січня 2024 року; №381/458/24 від 02 лютого 2024 року; №381/908/24 від 05 березня 2024 року, із яких вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , систематично вчиняє щодо останньої домашнє насильство, яке проявляється у вигляді фізичного насильства, а саме: штовханини, психологічного насильства, у вигляді криків, образ, висловлювань нецензурною лайкою, намагань побити.     
Даний факт також підтверджується і листом т.в.о заступника начальника  Фастівського РУП НПУ в Київській області №СЕД-61979-2024 від 24 вересня 2024 року, згідно до якого за період із 01 січня 2023 року по дату видачі листа відносно ОСОБА_1 надійшло 15 викликів на лінію 102, за якими видавалися тимчасові приписи щодо недопущення протиправної поведінки. Також в даному листі зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на профілактично обліку за вчинення систематичного домашнього насильства щодо ОСОБА_2 (а.с. 77).    
Отже, розглядаючи подану ОСОБА_2 заяву щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , суд першої  інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Посилання апелянта на порушення прав неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції питання щодо прав та обов`язків неповнолітніх дітей апелянта не вирішувалося. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив  судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської областівід 09 січня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 06 червня 2025 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                    М.А.Яворський
Судді :                                                                                              Т.Ц.Кашперська
                                                                                                           В.О.Фінагеєв