УХВАЛА

02 червня 2025 року  
м. Київ

справа №420/33516/23
адміністративне провадження №К/990/22097/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів: Жука А.В.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Казнєвський Владислав Олегович, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 у справі №420/33516/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 200-23 від 13.11.2023 та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Державної міграційної служби України, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 13.11.2023 №200-23, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.12.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, 22.05.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Казнєвський Владислав Олегович, через систему «Електронний суд» подала касаційну скаргу до Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи, необхідних для розгляду скарги на судове рішення.
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №420/33516/23 є посилання у касаційній скарзі на пункти 1, 3, 4 частини четвертої та підпункти "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Так, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 та 13 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022.
Крім того заявник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Водночас, перевіряючи доводи скаржника щодо неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №520/7064/19, від 19.11.2020 у справі №260/196/19, від 31.01.2020 у справі №420/5193/18, від 30.08.2021 у справі №520/11435/2020 щодо застосування статті 90 та частини третьої статті 242 КАС України, Суд зазначає таке.
Варто зауважити, що положення статті 90 КАС України визначають порядок оцінки доказів судом, а положеннями частини третьої статті 242 КАС України регламентовано поняття обґрунтованості судового рішення.
Аналіз наведених норм свідчить, що автором у касаційній скарзі вказані загальні норми права, а доводи скаржника щодо цієї підстави касаційного оскарження фактично полягають в оспорюванні встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи й оцінкою судом доказів у справі, необхідності додатково перевірити та переоцінити докази, визнати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні саме так, як вважає скаржник.
Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  переоцінка доказів знаходиться поза межами касаційного перегляду справи. Відтак, і незгода з оцінкою судом доказів не може бути підставою касаційного оскарження в контексті посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, скаржник також наводить постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №826/9204/18, від 04.11.2022 у справі №826/16066/18, але не зазначає щодо якої саме норми права висновки суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечать висновкам щодо застосування норми у наведених постановах Верховного Суду.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4  статті 328 КАС України  є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Водночас скаржником вказаних вимог не дотримано, оскільки не зазначено конкретну норму матеріального права, не систематизовано який висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретної норми матеріального права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
Отже, формальне посилання на інші постанови Верховного Суду не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України .
Відтак, Суд не вбачає підстав для відкриття провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також скаржником вказано підставою касаційного провадження пункт 4 частини четвертої   статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій не вказано причин, з яких суди не врахували аргументи та докази, зібрані позивачем, не мотивували відхилення цих доказів при розгляді справи, чим порушили частину четверту статті 90 КАС України. Поряд з цим, скаржник указує, що суди не дослідили інформацію щодо країни походження позивачки.
Принагідно зазначити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4  статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
В порушення указаного скаржником не зазначено які конкретні докази суди не дослідили при ухваленні оскаржуваного судового рішення, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтування скаржника наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 3 частини четвертої та підпунктами "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.
Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстав для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкриті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Казнєвський Владислав Олегович, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 у справі №420/33516/23.
Витребувати з Одеського окружного адміністративного суду матеріали справи №420/33516/23.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду