УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/976/24 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С. 
Категорія 31 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого          Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/976/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Данилюк О.С. в селищі Брусилів Житомирської області, 

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування 1/6 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений 17 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Камінською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №2124.
В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє 5/6 частинами житлового будинку, загальною площею 87,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що власником 1/6 частини зазначеного вище будинку була ОСОБА_2 , яка в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 отримала право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2021. Зазначає, що 17.11.2023 ним в інтересах ОСОБА_1 було подано позов про припинення права на частку у спільному майні, у якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час розглядається. Вказує, що 17.11.2023 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Камінська Л.В. здійснено державну реєстрацію договору дарування №2124 від 17.11.2023, яким ОСОБА_2 передала у власність (подарувала), а ОСОБА_3 прийняв у власність (в дар) належні дарувальниці на праві приватної власності 1/6 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що укладений договір дарування від 17.11.2023 є фіктивним та має бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_2 відчужила спірне майно після пред`явлення до неї позову про припинення права власності на частку у спільному майні. Крім того зазначає, що відповідач здійснила відчуження належного їй майна на підставі безвідплатного договору своєму близькому родичеві. Вказує, що спірний правочин був здійснений лише для виду, сторони не бажали настання реальних наслідків такого правочину. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції визнав поважними причини неявки його, як представника позивача у судове засідання 21.03.2025 та врахував відомості викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, а також врахувавши значимість справи для позивача відклав судове засідання у справі на 21.04.2024. Зазначає, що він не зловживав процесуальними правами та не затягував розгляд справи. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
19 травня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 – ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що 17.02.2025 ані позивач, ані її представник в судове засідання не з`явилися, однак останній надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що в нього погіршився стан здоров`я, а докази тимчасової непрацездатності будуть надані в наступне судове засідання. 17.02.2025 розгляд справи знову відкладено на 21.03.2025, однак повторно ані позивач, ані її представник в судове засідання не з`явились, підтверджуючих документів неявки 17.02.2025 представник позивача не надав, тому було оголошено перерву до 21.04.2025. Доводи представника позивача про те, що він 21.03.2025 надіслав клопотання та повідомив суд про причини неявки в судове засідання вважає неспроможними, оскільки таке клопотання не було надіслано завчасно до Брусилівського районного суду Житомирської області та не розглядалось судом, тобто надійшло після оголошення перерви в судовому засіданні. 21.04.2025 належним чином повідомлені позивач і її представник знову не з`явились, причини неявки суд не повідомили. Звертає увагу на те, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинна активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. Також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Встановлено, що 23 квітня 2024 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування 1/6 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений 17 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Камінською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №2124.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Л.В. про визнання договору дарування недійсним. Призначено підготовче судове засідання на 03.07.2024 о 14:00 год.
Вбачається, що супровідним листом Брусилівського районного суду Житомирської області №289/976/24/3732/24 від 18.06.2024 на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 було направлено копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку на 03.07.2024 на 14:00 год. Проте, поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 03.07.2024 на 14:00 год.
Відповідно до протоколу судового засідання від 03.07.2024 розгляд справи було відкладено за заявою відповідача на 06.09.2024 на 15:00 год.
Згідно довідки про доставку електронного листа та довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 06.09.2024 на 15:00 год.
05 вересня 2024 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням до м. Одеси. Вказано, що докази на підтвердження причини відкладення будуть надані в наступне судове засідання.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Марієвської Н.А. судове засідання, яке було призначена на 06.09.2024 на 15:00 год не проводилося у зв`язку з відключенням електроенергії. Судове засідання відкладено на 15:00 год 09.10.2024.
Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 09.10.2024 на 15:00 год.
Крім того, матеріали справи містять поштове відправлення про направлення судової повістки ОСОБА_1 на 09.10.2024 о 15:00 год., яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до протоколу судового засідання від 09.10.2024 розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою позивача та її представника на 11.11.2024 на 14:00 год.
Згідно довідки про доставку електронного листа та довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 11.11.2024 на 14:00 год.
11 листопада 2024 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, до якого долучено підтверджуючі документи.
Відповідно до протоколу судового засідання від 11.11.2024 розгляд справи було відкладено у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача на 09.12.2024 на 14:00 год.
Згідно довідки про доставку електронного листа та довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 09.12.2024 на 14:00 год. 
Також матеріали справи містять поштове повідомлення про вручення представнику ОСОБА_1 – ОСОБА_5 судової повістки на 09.12.2024 на 14:00 год.
09 грудня 2024 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, до якого долучено підтверджуючі документи.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Марієвської Н.А. судове засідання, яке було призначена на 09.12.2024 на 14:00 год не проводилося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Судове засідання відкладено на 15:30 год 17.01.2025.
Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 17.01.2025 на 15:30 год.
Також матеріали справи містять поштове повідомлення про вручення представнику ОСОБА_1 – ОСОБА_5 судової повістки на 17.01.2025 на 15:30 год.
Крім того, матеріали справи містять поштове відправлення про направлення судової повістки ОСОБА_1 на 17.01.2025 на 15:30 год., яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.02.2025 о 15:00 год.
Про розгляд справи 17.02.2025 о 15:00 год ОСОБА_5 повідомлений особисто – 17.01.2025, що підтверджується розпискою. 
Згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_1 отримала судову повістки на 17.02.2025 на 15:00 год.
17 лютого 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Марієвської Н.А. судове засідання, яке було призначена на 17.02.2025 на 15:00 год не проводилося у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті по справі №275/57/25. Судове засідання відкладено на 15:00 год 21.03.2025.
Згідно довідки про доставку електронного листа та довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 21.03.2025 на 15:00 год.
Відповідно до протоколу судового засідання від 21.03.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою позивача та її представника на 21.04.2025 на 15:30 год.
Також, матеріали справи містять клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 . Згідно відмітки, вказане клопотання отримано після судового засідання. 
Згідно довідки про доставку електронного листа та довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали судові повістки на 21.04.2025 на 15:30 год.
Також матеріали справи містять поштове відправлення про направлення судової повістки ОСОБА_1 на 21.04.2025 на 15:30 год., яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Крім того, матеріали справи містять поштове повідомлення про вручення представнику ОСОБА_1 – ОСОБА_5 судової повістки на 21.04.2025 на 15:30 год.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 повторно не з`явились в судове засідання без поважних причин, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи в їх відсутність не надали. Також, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 є неможливим, в тому числі й через необхідність з`ясування їх позиції щодо відзиву на позовні заяву, подану ОСОБА_2 , а також щодо письмових пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінської Л.В.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
У статті 129 Конституції України закріплено, що однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
Позивач має бути належно і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого (відразу після першого) судових засідань, в які він не з`явився.
Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Отже, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Тож, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати такий позов без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.
Відтак норми частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті   257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.
Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року по справі справа №227/2751/19 (провадження №61-16065св20) зазначено, що «процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №756/6049/19 (провадження №61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 та її представник були належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду справи, проте позивач та її представник в судові засідання (21 березня 2025 року та 21 квітня 2025 року) повторно (двічі поспіль) не з`явилися, заяв про розгляд справи за відсутності позивача не подали, тому є передбачені пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України підстав для залишення позову без розгляду. 
Судом першої інстанції надано належну оцінку поведінці позивачки та її представника, вжито усіх необхідних заходів для надання позивачці та її представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.
При цьому, посилання у апеляційній скарзі на наявність клопотання про відкладення розгляду справи від 21.03.2025, поданого представником позивача Касянчуком С.В., не може бути прийняте до уваги, оскільки, як зазначено вище, процесуальний закон при застосуванні положень пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено без додержання норм цивільного процесуального права.
Колегія суддів також звертає увагу, що право ОСОБА_1 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, заявник має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу понесених в апеляційній інстанції.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до  її  розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з  умовами договору про надання правничої допомоги та  на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)  складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)  часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які  сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Встановлено, що професійну правову (правничу) допомогу ОСОБА_2 надавав адвокат Приведьон В.М.
Відповідно до матеріалів справи, у суді апеляційної інстанції позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відшкодувати понесені ним у суді апеляційної інстанції витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 2000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив, зокрема такі докази: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір №1/1 про надання правової допомоги від 14 червня 2024, згідно з якою гонорар адвоката за надання правової допомоги в  суді апеляційної інстанції складає 20 000 грн.; детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт) від 19 травня 2025 року. 
З огляду на викладене, враховуючи складність цієї справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 3 000 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2   3 000 грн витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 03 червня 2025 року.

Головуючий 

Судді