КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8386/2025
Справа № 363/5523/24
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
06 червня 2025 року                                                                                 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Рудюка О.Д. м. Вишгород 22 січня 2025 року (дата складення повного судового рішення 24 січня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2024 року позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року в розмірі 15358,80 грн., покласти на відповідача судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що 10 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 158563160 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Відразу після укладення договору 10 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 12000 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 , що свідчить про прийняття відповідачем пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зокрема, на підтвердження даної інформації позивачем також долучено документ, виданий та підписаний електронним підписом АТ «Таскомбанк», з якого вбачається, що операція по перерахуванню коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок боржника.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. Інші умови договору залишились без змін. 31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду 26, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01.
31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилася без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилася без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювались не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Пунктом 2.1 розділу 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2 договору визначено, що Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5 договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку № 1 до договору.
Тобто Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, з урахуванням додаткових угод до нього, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 13240,80 грн.
Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05 лютого 2022 року, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 175. На підтвердження переходу прав вимоги позивачем долучено довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року до ТОВ «Таліон Плюс».
Звертав увагу, що реєстр прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 10 лютого 2022 року.
30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року.
30 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 3009/24, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до боржників, сума грошових вимоги та інші дані зазначені в Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року від ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 15358,80 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року.
Вказував, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Звертав увагу, що в наданих розрахунках при відступленні прав вимоги наявне балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником.
Зазначив, що ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали нарахування за кредитним договором.
Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості станом на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року становить 15358,80 грн., яка складається з 12000 грн. заборгованості по кредиту, 3358,80 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року в позові відмовлено.
 
Позивач ТОВ «Юніт Капітал», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», факт підписання кредитного договору електронним підписом, факт нарахування відсотків згідно кредитного договору, факт укладення договорів факторингу та факт переходу прав вимоги до позивача.
При цьому, хоча під час розгляду справи фактично підтверджено перехід права вимоги за кожним із договорів факторингу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що правовідносини за кредитним договором виникли 10 лютого 2022 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином.
Щодо переходу прав за кредитним договором до позивача, наводив зміст ст. 204, 512, 513, 1077, 1078, 1079 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/646/11, від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 щодо ознак договору факторингу, вказував, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу № 28/1118-01, копія якого містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору. З урахуванням визначених строків дії договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось протягом всього часу його дії з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року.
Вказував, що предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах вимоги.
Наводив п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.1, 4.1 договору факторингу, посилався на те, що витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують перехід права вимоги від клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора ТОВ «Таліон Плюс».
Вказував, що реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 , підписаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 05 травня 2022 року, тобто в межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2019 року та після укладення кредитного договору № 158563160 від 10 лютого 2022 року, що не суперечить закону.
Підсумовував, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 158563160 від 10 лютого 2022 року, який, на думку суду, на момент укладення договору факторингу не існував.
Зазначив, що сутність договору факторингу № 28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
У цьому контексті важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 158563160 від 10 лютого 2022 року, укладений 05 лютого 2022 року, тобто через 2 місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру право вимоги вже існувало, а не було майбутнім, як помилково стверджує суд.
30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, надана копія договору факторингу містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору. Відповідно до п. 8.2 договору, строк дії договору закінчується 31 грудня 2024 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Відповідно до п. 8.6 додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. Предметом договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 15358,80 грн.
30 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 3009/4, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою, долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 3009/4 від 30 вересня 2024 року. Згідно витягу з Реєстру боржників, від ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 15358,80 грн.
Таким чином, суд першої інстанції, визнаючи, що право вимоги передається на підставі Реєстрів прав вимоги, повинен був також визнати правомірність переходу прав за кредитним договором, включеним до відповідного реєстру та, як наслідок, задовольнити позовні вимоги. Відмова у задоволенні позову на підставі недоведеності переходу прав вимоги суперечить як фактичним обставинам справи та правовій природі договору факторингу, зокрема те, що усі укладені договори факторингу пов`язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами реєстру прав вимоги. 
Враховуючи наведене, укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 від 10 лютого 2022 року не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Права вимоги по кредитному договору від 10 лютого 2022 року передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином.
Вказував, що оскільки право вимоги у даній справі набуте саме за підписанням відповідного реєстру до договорів факторингу, позивач вважає помилковим посилання суду першої інстанції на висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20, в постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року в справі № 752/8842/14-ц, від 24 квітня 2018 року в справі № 914/868/17, адже такі надано щодо відступлення права вимоги, а не факторингу, а також щодо заміни кредитора у справі про банкрутство, тобто має місце різне правове регулювання спірних відносин.
Не погоджувався із застосуванням судом правових висновків Верховного Суду в постанові від 29 червня 2021 року в справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року в справі № 334/6972/17, від 02 листопада 2021 року в справі № 905/306/17, оскільки у справі № 753/20537/18 перехід прав залежить від оплати, а в справі, що розглядається, від підписання документів. У постанові по справі № 334/6972/17 відмова в позові була зумовлена тим, що не були надані всі необхідні документи, проте у даній справі основним доказом виступає реєстр прав вимоги та інші документи, пов`язані безпосередньо з передачею права вимоги. Отже, подібність справ відсутня. Справа № 905/306/17 стосувалася питання щодо недолучення позивачем документів на підтвердження переходу прав вимоги та неналежного засвідчення самого договору нотаріусом, що стало підставою для відмови в позові. Також даний спір стосувався заміни первинного кредитора у виконавчому провадженні, що має різне нормативно-правове регулювання.
Наголошував, що ТОВ «Юніт Капітал» на підтвердження переходу права вимоги надало всі наявні документи, а саме договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та витяг з реєстру прав вимог № 175 від 05 травня 2022 року, договір факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року та витяг з реєстру прав вимог № 2 від 20 грудня 2023 року, договір факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року, витяг з Реєстру боржників до договору факторингу та акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 30 вересня 2024 року.
Оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття прав вимоги є підписання Реєстру прав вимог або акту прийому-передачі реєстру, то позивач належним чином довів факт переходу прав вимоги.
Вказував, що чинне законодавство не встановлює прямої вимоги про те, що право вимоги переходить лише після оплати. Ст. 1077 ЦК України, яка регулює факторинг, лише встановлює обов`язок сплати за договором факторингу, але не визначає момент переходу прав, що дозволяє сторонам договору самостійно визначати, коли відбувається перехід прав вимоги, що відповідає загальному принципу свободи договору.
Вказував, що постанова Верховного Суду в справі № 905/306/17 від 02 листопада 2021 року також підтверджує, що право вимоги може перейти раніше фактичної оплати, якщо інше не передбачено договором. Таким чином, якщо в договорі факторингу передбачено перехід прав в момент підписання реєстру або акту, і ці документи надано до суду, то позивач належним чином довів перехід прав вимоги.
Посилався на положення договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, № 30/1023-1 від 30 жовтня 2021 року, № 3009/24 від 30 вересня 2024 року, у яких сторони погодили порядок оплати договорів факторингу.
Вказував, що для повного та всебічного розгляду справи долучає докази оплати за договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року.
Повідомляв про витрати на правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 6000 грн., та в апеляційному суді в розмірі 6000 грн.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
 
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 10 лютого 2022 року укладено кредитний договір №158563160.
Відповідно до п.2.1. кредитного договору №158563160, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно до п. 2.3. кредитного договору №158563160, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 12000,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 12 березня 2022 року (а. с. 14 - 22).
 
Згідно платіжного доручення №9eaae1ed-dea6-470e-a3a9-54b4178a3d6f від 10 лютого 2022 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» доручило перерахувати на платіжну карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. (а. с. 39).
Відповідно до електронного повідомлення №3980/47.7.-БТ від 08 серпня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК», 10 лютого 2022 року на банківську карту № НОМЕР_1 переведені грошові кошти у сумі 12000,00 грн. (а. с. 40).
 
28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1. Договору). Право вимоги - означає всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3. Договору). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п.4.1 Договору). Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1. Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.8.2. Договору) (а. с. 41 - 44).
28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в іншій редакції, а саме, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором  (а. с. 46 зворот).
31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а саме, що згідно п. 2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 47).
Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року) визначено, що під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.5 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року) встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору (а. с. 47 - 51).
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а. с. 52).
31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №31, продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023  року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а. с. 52 зворот).
31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а. с.53).
Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 05 травня 2022 року № 175, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали цей реєстр прав вимог про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року (а. с. 54).
 
30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 30/1023-01 (а. с. 55 - 59).
Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 30/1023-01 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 1.5 договору факторингу реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 20 грудня 2023 року № 2, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» на виконання договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року підписали цей реєстр прав вимог про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року (а. с. 60).
 
30 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 3009/24, п. 1.1 розділу 1 якого передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 і є невід`ємною частиною договору.
Згідно п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 62 - 66).
Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 30 вересня 2024 року, який є додатком до договору факторингу, договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року (а. с. 67).
 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №158563160 від 10 лютого 2022 року, який здійснений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості на момент відступлення права вимоги становила 13218,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 12000,00 грн., та відсотків у розмірі 1240,80 грн. (а. с. 69).
 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №158563160 від 10 лютого 2022 року, який здійснений ТОВ «Таліон Плюс», сума заборгованості на момент відступлення права вимоги ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» становила 15358,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 12000,00 грн., та відсотків у розмірі 3358,80 грн. (а. с. 70).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Крім того, до апеляційної скарги надано новий доказ, а саме копію платіжної інструкції від 30 вересня 2024 року № 84 на підтвердження оплати грошової вимоги згідно договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Водночас, в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів. Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.
Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ст. 12, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував неможливість подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказаний доказ та вирішувати справу з посиланням на цей доказ.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
 
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України, яка поширюється на кредитні договори, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 10 лютого 2022 року укладено кредитний договір №158563160, згідно до п.2.3. кредитного договору №158563160, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику перший транш за договором в сумі 12000,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 12 березня 2022 року.
 
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Юніт Капітал» посилалося на те, що набуло право вимоги до ОСОБА_1 в результаті укладення ряду правочинів:
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року згідно реєстру прав вимоги № 175 від 28 листопада 2018 року; 
30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 30/1023-01, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року згідно реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року; 
30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 3009/24, на підставі якого позивачу згідно реєстру боржників за договором факторингу було відступлено право вимоги за кредитним договором № 158563160 від 10 лютого 2022 року.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №158563160 від 10 лютого 2022 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому до наступних кредиторів.
 
Апеляційний суд не може погодитися з помилковими висновками суду першої інстанції, що оскільки право вимоги за кредитним договором від 10 лютого 2022 року вказано лише у витязі з реєстру прав вимоги і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року, майбутні вимоги не є предметом договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, тому право вимоги за кредитним договором від 10 лютого 2022 року, не могло бути відступлене взагалі.
 
Такі висновки ґрунтуються на помилковому тлумаченні судом першої інстанції ст. 1078 ЦК України, відповідно до якої предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
 
Так, за умовами договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній (п. 2.2).
 
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п. 4.1).
 
Відповідно пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
 
Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).
 
Строк дії вказаного договору згідно п. 8.2 було встановлено до 28 листопада 2019 року.
 
У подальшому додатковими угодами вносились зміни до договору факторингу  № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2024 року включно.
 
Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про те, що право вимоги за кредитним договором від 10 лютого 2022 року, укладеним після укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, не могло бути переданим як майбутня невизначена вимога, якої не існувало на момент укладення договору факторингу, є передчасними та помилковими.
 
За даних обставин у суду першої інстанції не було підстав для врахування нерелевантних правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 про те, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином; від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі  №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
 
Судом першої інстанції не звернуто увагу, що в цих постановах Верховним Судом викладено правові висновки щодо застосування норм права, якими врегульовано відступлення права вимоги (ст. 512 ЦК України), а не правовідносини за договором факторингу (ст. 1077, 1078 ЦК України). 
 
Крім того, звертаючи уваги на відсутність в матеріалах справи доказів оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року та від 30 вересня 2024 року, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до умов зазначених договорів факторингу, перехід права вимоги пов`язується не з фактом сплати коштів, а з підписанням реєстру прав вимог (договори від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року), або з підписанням акта прийому-передачі реєстру боржників (договір від 30 вересня 2024 року), які фіксують передачу прав.
 
Перевіряючи обставини укладення кредитного договору, суд першої інстанції встановив, що відповідно до електронного повідомлення №3980/47.7.-БТ від 08 серпня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК», 10 лютого 2022 року на банківську картку № НОМЕР_1 переведені грошові кошти у сумі 12000,00 грн.
 
Також судом першої інстанції встановлено, що платіжним дорученням №9eaae1ed-dea6-470e-a3a9-54b4178a3d6f від 10 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано на платіжну карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 12000 грн.
Разом із тим, платіжне доручення не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_1 кредиту на підставі вказаного договору, оскільки є документом, який створено самою фінансовою установою, та не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу.
 
Електронне повідомлення від 08 серпня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження зарахування грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_1 також не є належним доказом, оскільки, по-перше, не є первинним бухгалтерським документом, а по-друге, з нього неможливо встановити, що платіжна картка з зазначеними реквізитами належить саме ОСОБА_1 .
 
Отже, позивачем не надано суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору № 158563160 від 10 лютого 2022 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідного рахунку відповідачу.
 
Самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, складені позивачем розрахунки заборгованості не підтверджують наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.
 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
 
За даних обставин у матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу кредитних коштів та виникнення у останнього зобов`язання з їх повернення, таким чином, позивачем не доведено наявність права вимоги до ОСОБА_1 , яке перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» від попередніх кредиторів, а тому в позові належало відмовити саме з цих підстав.
  
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову в позові з підстав його недоведеності та необґрунтованості, однак при цьому припустився неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
 
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», факт підписання кредитного договору електронним підписом, факт нарахування відсотків згідно кредитного договору, факт укладення договорів факторингу та факт переходу прав вимоги до позивача, оскільки під час апеляційного перегляду обставини отримання ОСОБА_1 кредитних коштів не знайшли свого підтвердження, не є підставою для задоволення позову та відхиляються апеляційним судом.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                              Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                              Яворський М.А.