ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638 / 16215 /24 Головуючий суду 1 інстанції: Шамраєв М.Є. 
Провадження №: 33/818/ 649 /25         Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ст.124 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року  Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленку В.В., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 , без участі його захисника, за умови, що правопорушник взяв захист своїх інтересів на себе, з участю іншого учасника ДТП –  ОСОБА_2 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати на проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису у сумі 26504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) грн. 80 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2024 року о 15 годині 05 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Сумська будинок № 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «HYUNDAI Sonata», державний номер НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, своїми діями створив небезпеку для руху та перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не дотримався бокового інтервалу внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter» державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку на сусідній смузі руху, чим спричинив пошкодження транспортних засобів, заподіяв матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1.5, п. 2.3Б, п. 10.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. За цим фактом 23.08.2024 року о 12 годині 13 хвилин т.в.о. заступника начальника ВРОМ ДТП та УСАФППДР УПП в Харківській області капітаном поліції Цікало О.Ю. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 105510.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються наступними доказами у справі, дослідженими та оціненими судом у їх сукупності та взаємозв`язку:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 105510 від 23.08.2024;
- даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.08.2024;
- даними письмових пояснень ОСОБА_1 ;
- даними письмових пояснень ОСОБА_2 ;
- висновком експертів № 7707/7708/7709/7710 від 20.01.2025.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити апеляційні вимоги, а саме: визнати його невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та скасувати рішення суду про стягнення з нього на користь держави витрат на проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису у сумі 26504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) грн. 80 коп.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає таке:
1) відеозапис у справі є неналежним доказом;
2) суд першої інстанції не мав права брати до уваги висновок експерта, оскільки він надійшов уже після закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, визначених ст. 38 КУпАП;
3) їхав відповідно до вимог ПДР України і не порушував їх;
4) стягнення з нього витрат на проведення судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису є неприпустимим, адже експертиза призначалася за ініціативою суду, а не за ініціативою учасників ДТП, а посилання на норми КПК, що регулюють дану проблему, не може мати місця у судочинстві в справах про адміністративні правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження
В судове засідання прибули особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та інший учасник ДТП ОСОБА_2 .
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції правопорушник підтримував доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати і винести нову, якою задовольнити зазначені ним апеляційні вимоги.
Інший учасник ДТП заперечував проти доводів правопорушника у частині вимоги визнати його невинним у вчиненні даного адміністративного правопорушення. На думку ОСОБА_2 , вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР України є очевидно доведеною, і саме правопорушник спричинив вказану ДТП. За його словами, він рухався на автомобілі «VOLKSWAGEN Transporter» державний номер НОМЕР_2 на перехресті вул. Сумська та вул. Університетська у м. Харкові з увімкненим покажчиком лівого повороту та на дозвільний рух сигнал світлофора почав рух на перехрестя. В цей час він відчув поштовх з правої сторони. Зупинившись, він побачив автомобіль «HYUNDAI Sonata», державний номер НОМЕР_1 , який допустив з ним зіткнення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. 
Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.08.2024 року о 15 годині 05 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Сумська будинок № 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «HYUNDAI Sonata», державний номер НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, своїми діями створив небезпеку для руху та перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, не дотримався бокового інтервалу внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter» державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку на сусідній смузі руху, чим спричинив пошкодження транспортних засобів, заподіяв матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1.5, п. 2.3.б, п. 10.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. За цим фактом 23.08.2024 року о 12 годині 13 хвилин т.в.о. заступника начальника ВРОМ ДТП та УСАФППДР УПП в Харківській області капітаном поліції Цікало О.Ю. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 105510.
Відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до пункту 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Статтею 124 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.
На думку суду апеляційної інстанції, твердження апелянта про те, що відеозапис у справі є неналежним доказом, є безпідставним з огляду на те, що наданий суду відеозапис є вичерпно інформативним, належним та допустимим доказом, отриманим у встановленому законом порядку, дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не мав права брати до уваги висновок експерта, бо він надійшов уже після закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, визначених ст. 38 КУпАП, з огляду на наступне.
З положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.
З точки зору матеріального підходу нереабілітуючими визнаються обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 у справі № 686/4557/18.
Право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не забороняє встановлювати винуватість особи при закритті провадження, а лише вимагає, щоб це було зроблено в рамках відповідної судової процедури, передбаченої національним законом, з дотриманням гарантій статті 6 Конвенції.
Водночас, встановлення винуватості особи, навіть у разі спливу строків накладення стягнення, може бути необхідним для досягнення завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема у таких категоріях справ, які пов`язані із заподіянням збитків потерпілим.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 25.08.1987 року «Лутц проти Німеччини», визнання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, винною є обов`язковим навіть при закритті провадження у справі за строками давності.
Отже, сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності не звільняє суд від обов`язку з`ясувати факт наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Відповідна експертиза була призначена судом саме з метою з`ясування питання щодо наявності вини в спричиненні ДТП у діях правопорушника. Тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не мав права брати до уваги вказаний висновок експерта, не містять обґрунтованих підстав.
Доводи апелянта про відсутність порушень ПДР України в його діях спростовуються наявними в справі доказами, зокрема даними схеми місця ДТП від 14.08.2024 року (а.с.2), відеозаписом з місця ДТП (а.с.5) та висновком експертів № 7707/7708/7709/7710 від 20.01.2025 (а.с.32-42), в якому зазначено: «У даній дорожнього-транспортній ситуації дії водія автомобіля Hyundai Sonata, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Hyundai Sonata, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що стягнення з нього витрат на проведення судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису є неприпустимим, бо експертиза призначалася за ініціативою суду, а не за ініціативою учасників ДТП, а посилання на норми КПК, що регулюють дану проблему, не може мати місця у судочинстві в справах про адміністративні правопорушення, з огляду на наступне.
Як вбачається з рапорту інспектора М. Соловйова (а.с.6), на місці події встановити винуватця ДТП через різність пояснень учасників ДТП не було можливим. З матеріалів справи вбачається, що кожен з учасників ДТП вважав, що порушення правил дорожнього руху були в діях іншого водія, та жоден з учасників не визнавав своєї вини.
З відеозапису та зі схеми ДТП вбачається, що саме водій Hyundai Sonata, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не дотримався лівого бічного інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення. Однак в умовах невизнання своєї вини ОСОБА_1 суд першої інстанції з метою прийняття неупередженого та обґрунтованого рішення у даній справі був змушений призначити відповідну експертизу. Висновком експертів встановлено наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, порушень ПДР України, що знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП.
Разом з тим, доводи апелянта про неможливість застосування аналогії кримінального законодавства у справах про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику ЄСПЛ.
ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – КЗПЛ) для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine, заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine, заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03); рішення від 21.01.2011 у справі «Корнєв та Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine, заява № 17444/04)), та зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 КЗПЛ, що у свою чергу надає судам можливість у судочинстві про адміністративні правопорушення застосовувати аналогію закону, тобто застосовувати у межах своєї компетенції норми кримінального законодавства, зокрема положення КК і КПК України, які регламентують відповідні правовідносини, у випадках, коли КУпАП містить прогалини в регулюванні таких правовідносин.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» встановлено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважаються кримінальними у розумінні Конвенції.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені нормами КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 КЗПЛ.
В п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» зазначено, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував аналогію кримінального законодавства у відносинах, неврегульованих КУпАП.
Так, у даній справі було призначено експертизу відеозапису, фототехнічну та автотехнічну експертизи, що проведені експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертній установі з Державного бюджету України.
Таким чином, державою понесені витрати, що підтверджується актом здачі-прийняття висновку експертів № 7707/7708/7709/7710 за постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.09.2024 по матеріалам справи № 638/16215/24 про адміністративне правопорушення, згідно з яким вартість проведення експертизи склала 26 504,80 гривень.
Розрахунок даних витрат здійснено на підставі Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 1 липня 1996 року.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 15 Закону України "Про судову експертизу" проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, дізнавача, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Відповідно до припису ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
У даному випадку, при вирішенні питання щодо відшкодування витрат за проведення судової експертизи, суд вважав, що необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає порядок стягнення витрат на залучення експерта, суд обґрунтовано застосував аналогію закону та стягнув з ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису у розмірі 26 504 грн. 80 коп.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає в діях правопорушника, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у 
рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими.
З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнав правопорушника винним, закрив провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, та стягнув з нього на користь держави витрати на проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису у сумі 26504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) грн. 80 коп.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,246,247,294,295 КУпАП, суд - 

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського 
апеляційного суду                                 О.М. Курило