ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 травня 2025 року
м. Київ
справа № 638/7426/24
провадження № 51-5317 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024226240000340 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Дзержинський районний суд м. Харкова вироком від 30 квітня 2024 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначив йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.
На підставі положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання суд повністю приєднав невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року у виді 106 годин громадських робіт, перевівши на підставі ч. 1 ст. 72 КК України їх у 13 днів пробаційного нагляду, та остаточно призначив покарання у виді 2 років і 13 днів пробаційного нагляду.
Згідно з вироком ОСОБА_6 засуджено за те, що він, будучи засудженим вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, й 19 березня 2024 року будучи направлений для відбування покарання до КП «Харківблагоустрій», систематично не виконував встановлені обов`язки, порушував порядок та умови відбування покарання й таким чином ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання.
На обґрунтування своїх вимог прокурор указує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, безпідставно дійшов висновку про можливість за правилами ст. 72 КК України перевести покарання у виді громадських робіт у пробаційний нагляд, оскільки закон не передбачає такої можливості, не встановлює відповідних еквівалентів для такого переведення і виключає можливість застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією, тобто місцевий суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.
Також прокурор вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду є надто м`яким і не сприятиме його виправленню, оскільки пробаційний нагляд пов`язаний виключно з необхідністю періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Ці обставини залишились поза увагою апеляційного суду, який усупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та не обґрунтував висновків на їх спростування.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримала подану касаційну скаргу, зокрема в частині м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання.
Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, заяв про участь у ньому не подавали. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
Згідно з вироком ОСОБА_6 було засуджено за те, що він, будучи засудженим вироком Дзержинського районного суду м. Харків від 23.10.2023 за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, ухилився від їх виконання, тобто вчинив нове кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими положеннями ст. 71 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому самі правила складання покарань визначені положеннями ст. 72 КК України.
Відповідно до частини 1 цієї статті при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення:
1) одному дню позбавлення волі відповідають: а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту; а-1) два дні пробаційного нагляду; б) два дні обмеження волі; в) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; г) вісім годин громадських робіт;
2) одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту відповідають: а) два дні обмеження волі; б) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; в) два дні пробаційного нагляду; 
3) одному дню обмеження волі відповідають: три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт;
4) одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт;
5) одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.
Крім цього, положеннями ч. 3 ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Таким чином, положення ст. 72 КК України прямо не передбачають можливості переведення покарання у виді громадських робіт в покарання у виді пробаційного нагляду, а також не передбачають можливості їх самостійного виконання.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, виходив з того, що за правилами ст. 72 КК України одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, й при цьому одночасно одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.
Тому з урахуванням викладеного суд, використавши указану вище систему еквівалентів, визначив, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт, адже кожна з цих величин відповідає одному дню обмеження волі. 
Тому суд перевів невідбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 у виді 106 годин громадських робіт у 13 днів пробаційного нагляду (106 годин громадських робіт / 8 годин громадських робіт = 13,25 днів пробаційного нагляду).
Апеляційний суд погодився з обґрунтованістю такої позиції місцевого суду.
Колегія суддів Верховного Суду також в цілому погоджується з указаною позицію місцевого та апеляційного судів й зазначає таке.
Положення ч. 4 ст. 3 КК України, якими забороняється застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією, стосується не всіх норм КК України, а лише тих, які встановлюють протиправність і караність діянь, тоді як норми ст. 72 КК України за своєю суттю є регулятивними. 
Таким чином, у цьому випадку не йдеться про можливе застосування кримінального закону за аналогією, а йдеться про використання вже наявних положень закону, адже покарання у виді пробаційного нагляду, громадських робіт та обмеження волі наявні як у змісті ст. 51 КК України, так і в положеннях ст. 72 цього Кодексу. Тобто в цьому випадку фактично йдеться про використання судом для перерахунку одного виду покарання в інше наявної у кримінальному законі техніко-законодавчої схеми.
Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає доводи касаційної скарги прокурора в частині неправильного застосування судами нижчих інстанцій закону про кримінальність відповідальність безпідставними, й вбачає правильним застосуванням судами закону України про кримінальну відповідальність наявне застосування шляхом використання суміжних еквівалентів, передбачених положеннями ст. 72 КК України, через взаємне співвідношення основних покарань у виді громадських робіт та пробаційного нагляду до іншого виду основного покарання,  у цьому випадку - до обмеження волі. 
При цьому колегія суддів бере до уваги, що взаємне співвідношення основних покарань у виді громадських робіт і пробаційного нагляду до різних видів основних покарань згідно з положеннями ст. 72 КК України може давати різні результати таких співвідношень. 
Зокрема, співвідносячи ці два види основних покарань до іншого покарання у виді обмеження волі, що й було зроблено місцевим судом в цьому провадженні за змістом положень п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України, отримуємо еквівалент, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.
Однак, співвідносячи ці два види основних покарань до основного покарання у виді позбавлення волі за змістом положень п.п. «а-1», «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, отримуємо, що двом дням пробаційного нагляду відповідають ті ж самі вісім годин громадських робіт, тобто одному дню пробаційного нагляду відповідають чотири години громадських робіт. 
Враховуючи це, колегія суддів вбачає правильним застосуванням судом закону про кримінальну відповідальність того з наявних в законі співвідношень, яке є найбільш сприятливим для інтересів обвинуваченого, засудженого, а саме співвідношення до основного покарання у виді обмеження волі, результатом якого є еквівалент, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.  
Стосовно доводів прокурора про явну несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання колегія суддів зазначає таке.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір покарання у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення  ОСОБА_6  покарання ґрунтується на наведених вище вимогах закону.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, визнав обставиною, що пом`якшує покарання, його щире каяття. Також суд послався на дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 389 КК, у виді пробаційного нагляду, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав вважати призначене судом  ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості колегія суддів не вбачає, переконливого обґрунтування цих доводів в касаційній скарзі прокурор не наводить.
Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора, ретельно перевірив зазначені в ній аргументи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, вказавши в ухвалі підстави необґрунтованості таких доводів. 
Крім цього, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного засудженому покарання, апеляційний суд додатково врахував, що на момент апеляційного розгляду ОСОБА_6 повністю відбув призначене за попереднім вироком покарання у виді громадських робіт й ухвалив рішення з фактичним урахуванням практики Верховного Суду, яка викладена  в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113 кмо 21).
Верховний Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також явної несправедливості призначеного засудженому покарання, під час касаційного розгляду не встановлено.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.
Тому, керуючись положеннями статей 412, 434, 440, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3