ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р. 	Справа № 520/12778/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.07.24  по справі № 520/12778/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,                Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт 1 ) звернувся   до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  (далі- відповідач 1, ГУ ПФУ в Харківській  області, апелянт2), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якій просив:
- визнати протиправними дії  ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмов у відповідь на його скарги від 15.02.2024 та 25.03.2024 здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021 - 2023 роки, та із зарахуванням до його страхового стажу для пенсії в подвійному розмірі згідно  зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016, оформлені листами від 13.03.2024 №7536- 5742/Н-02/8-2000/24 та від 23.04.2024 №12366-10813/Н-03/8-2000/24;
- зобов`язати  ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 06.02.2024 перерахунок та виплату йому  пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2021 - 2023 роки, із зарахуванням до його страхового стажу для пенсії в подвійному розмірі згідно зі  ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1  задоволено частково.
Визнано протиправними дії  ГУ ПФУ в Харківській області щодо застосування під час призначення та обрахунку ОСОБА_1  пенсії за віком з 06.02.2024 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014 - 2016 роки.
Визнано  протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Київській області №20853/03-16 від 29.03.2024 щодо відмови у проведенні перерахунку із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки.
Зобов`язано  ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 06.02.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021 - 2023 роки.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з  ГУ ПФУ в Харківській за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 302,80 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з  ГУ ПФУ в Київській області  за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 302,80 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині, в якій було відмовлено у задоволенні позову, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування  судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, апелянт 1 просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань пенсійного органу витрати зі сплати ним судового збору за подання позову- 1211,20 грн та витрати зі сплати судового збору за подання ним апеляційної скарги- в сумі 1816,80 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач  зазначив, що суд першої  інстанції під час ухвалення рішення не врахував положення  статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких, період його роботи в інфекційному закладі  охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Апелянт 1 посилався з цього приводу на правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постановах  від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 20.04.2022  у справі №214/3705/17, де  суд залишив  без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ) періоди роботи позивачів після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003  №1058-ІV (далі- Закон № 1058-ІV).
Посилався на постанову  Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, яка , визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.  Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону  №1788-ХІІ, то він мав би виключити із Закону  №1788-ХІІ усі інші положення, чого зроблено не було».
Відповідачі  правом на подання відзиву на апеляцію не скористались.
Крім того, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині, в якій суд задовольнив  позовні вимоги, ГУ ПФУ в Харківській області  подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись  на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати судове рішення в частині задоволених позовних вимог  та ухвалити  нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у пенсійного органу відсутні підстави для здійснення позивачу перерахунку та виплати пенсії за віком відповідно до ст.40 Закону №1058- ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески  за 2021, 2022, 2023 роки,  оскільки  у спірних правовідносинах має місце саме переведення  з одного виду пенсії (вислуга років) на інший вид пенсії ( за віком).
Відповідно до пункту 4-3 Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки .
Посилався  на правову позицію Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладену у постанові від 16.06.2020 у справі №127/7522/17.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ГУ ПФУ в Харківській області задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в  ГУ ПФУ в Харківській області. 
Згідно з записами у наявній в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1  серії НОМЕР_1 , дата заповнення 04.10.1977, вбачається наступне:
- 17.02.1989  прийнятий на постійну роботу лікарем-анестезіологом відділення анестезіології та реанімації до Харківського інституту медичної радіології (наказ №15-к від 23.02.1989; запис 14);
-згідно з наказом №157  від 02.10.2000 з 29.09.2000 перейменовано  в усіх документах на Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Академії медичних наук України ;
-01.03.1998 у зв`язку із затвердженням нової структури штатного розкладу інституту переведений на роботу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з  ліжками для інтенсивної терапії  (запис 15);
-згідно з наказом №132 від 16.07.2007 Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Академії медичних наук України перейменовано в Державну Установу «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Академії медичних наук України» (запис 16);
-01.03.2012  у зв`язку зі зміною структури та штатного розкладу інституту переведений на посаду лікаря-анестезіолога відділення онкохірургії з ліжками для інтенсивної терапії (наказ №33-к від 01.03.2012, запис 17);
-30.07.2014 переведений на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології  з ліжками для інтенсивної терапії  (наказ 109-к від 30.07.2014, запис 20);
-06.11.2014 звільнений за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №192-к від 06.11.2014, запис21);
-02.02.2015 прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії  Державної установи  «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України»  на 0,5 ставки (наказ №9-к від 02.02.2015, запис 22);
-10.05.2016  звільнений за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України (наказ №58-к від 10.05.2016, запис 23)
Рішенням  Шевченківського об`єднаного управління ПФУ у м. Харкові від 10.12.2017 №963260845622 позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров`я, з 01.12.2017; страховий стаж позивача склав 65 років 7 місяців 8 днів , в тому числі як працівник освіти та охорони здоров`я 65 років 3 місяці 22 дні  (а.с.96).
Згідно з  записами у трудовій книжці   ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 04.10.1977 позивач продовжив працювати з 08.12.2023 на посаді лікаря-анестезіолога КНП «Новгородківська лікарня» (наказ №120-л від 08.12.2023; запис 24) (а.с.33).                     
06.02.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про перехід на інший вид пенсії: пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.97-98).
Відповідно до рішення Шевченківського об`єднаного управління ПФУ у м. Харкові  від 13.02.2024 № 963260845622 позивача переведено на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.02.2024.
15.02.2024 позивач звернувся  через веб-портал до ГУ ПФУ в Харківській області  зі скаргою, в якій зазначив, що  з інформації у своєму особистому кабінеті на веб-порталі ПФУ ним було виявлено, що під час обчислення розміру пенсії за віком розрахунок його страхового стажу здійснено неправильно, а саме: весь період його стажу на посаді лікаря-анестезіолога  відділення анестезіології  з ліжками для інтенсивної терапії в порушення вимог ст.60 Закону №1788-ХІІ, пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV   після 01.01.2024 зараховано не в подвійному розмірі на пільгових умовах , а в одинарному розмірі. Крім того під час обчислення розміру його пенсії за віком  було застосовано проіндексований показник середньої заробітної плати  (доходу) у  середньому  на  одну  застраховану особу  в цілому  по  Україні за 2014-2016  роки  (який  і  раніше  було  застосовано  для обчислення розміру її пенсії за вислугу років). У зв`язку з цим ОСОБА_1  просив: - здійснити з 06.02.2024 перерахунок його пенсії із зарахуванням до страхового стажу  для пенсії періодів його роботи на посаді лікаря-анестезіолога  відділення анестезіології  з ліжками для інтенсивної терапії  з 01.01.2004 по 28.02.2012 , з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 в подвійному розмірі  згідно зі ст.60 закону №1788-ХІІ; - здійснити перерахунок і виплату його пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.27 та ч.1,2 ст.40 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії  за віком : за 2021-2023 роки, з дня призначення пенсії за віком (а.с.16-17).
У відповідь на цю скаргу  ГУ ПФУ в Харківській області було надано позивачу відповідь від 13.03.2024 №7536-5742/Н-02/8-2000/24, в якій  зазначено, що при переведенні його  з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час попереднього перерахунку пенсії за вислугу років, тобто пенсію обчислено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн) та збільшеної на відповідні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, визначені починаючи з 2019 року згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124».
Для розгляду питання можливого перерахунку пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2021-2023 роки,  позивачу запропоновано звернутись з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фонду України або через веб-портал електронних послуг з використанням електронного підпису (а.с.13-15).
21.03.2024 ОСОБА_1 звернувся  до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії- зміну виду перерахунку із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходів) України за 2021-2023 роки  (а.с.12).
Ця заява  була розглянута  за принципом екстериторіальності  Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Київській області від  29.03.2024 №20853/03-16   ОСОБА_1  було відмовлено в перерахунку пенсії.
Відповідач 2 зазначив, що показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, застосовується лише при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40  Закону №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії . Інших підстав для застосування нового показника середньої заробітної плати при перерахунках пенсії чинним законодавством не передбачено. За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 переведено з 06.02.2024 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Враховуючи вищевикладене, право на перерахунок пенсії у ОСОБА_1 по заяві від 21.03.2024 відсутнє (а.с.20).
25.03.2024 ОСОБА_1 звернувся через веб-портал  до ГУ ПФУ в Харківській області  із заявою, в якій просив  здійснити з 06.02.2024 перерахунок його пенсії із зарахуванням до страхового стажу  для пенсії періодів його роботи на посаді лікаря-анестезіолога  відділення анестезіології  з ліжками для інтенсивної терапії  з 01.01.2004 по 28.02.2012 , з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 в подвійному розмірі  відповідно до ст.60  Закону №1788-ХІІ.
У відповідь на це звернення   ГУ ПФУ в Харківській області було надано позивачу відповідь від  23.04.2024 №12366-10813/Н-03/8-2000/24 , в якій зазначено, що періоди роботи у закладах (відділеннях), зазначених у ст.60 Закону №1788-ХІІ зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії у подвійному розмірі  до 01.01.2004. Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Отже, період  роботи з 01.01.2004 зараховується до страхового стажу  в одинарному розмірі відповідно до ст.24 Закону №1058-ІV (а.с.18).
Задовольняючи  частково позов, суд першої інстанції зазначив, що при зверненні позивача, якому було призначено пенсію за вислугу років згідно з Законом №1788-ХІІ, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV.
Суд зазначив, що в розглядуваній справі  мало місце призначення іншої пенсії  за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині зарахування до страхового стажу позивача  в подвійному розмірі згідно зі ст.60 Закону №1788-ХІІ періодів його роботи  з 01.01.2004 на посаді лікаря-анестезіолога ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва АМНУ»  для отримання пенсії за віком за Законом 1058-ІV, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до  ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV  пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2024 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами №1788-ХІІ та №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004. 
Законом №1058-IV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV   за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності ; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами частини 2  статті 40 Закону №1058-IV   заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, за загальним правилом передбаченим частиною 2 статті 40 Закону №1058, для обчислення пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з п. 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-ХІІ  застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.
Ключовим у цій справі є питання наявності у позивача , якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, що обчислена відповідно до положень Закону №1058-ІV, права на призначення пенсії за віком відповідно до приписів статті 40 Закону №1058-ІV після досягнення пенсійного віку. 
Водночас частина 3   статті 45 Закону №1058-IV   встановлює, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз зазначених вище норм законодавства свідчить, що частина 3   статті 45 Закону №1058-IV   встановлює порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої   Законом №1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Колегія суддів  звертає увагу, що  з 2017 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років, відповідно статті 55 Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Для призначення пенсії за віком відповідно до   Закону №1058-ІV   позивач звернувся вперше 06.02.2024 після досягнення 65-річного віку.
На момент звернення позивача до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком норми Закону №1788-ХІІ були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.
Умови та порядок призначення пенсії за вислугу років визначалися Законом №1788-ХІІ, як на момент виникнення спірних правовідносин між учасниками справи, так і на час  розгляду цієї справи.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону №1058-ІV за формулою , що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями  Закону №1788-ХІІ.
При цьому ст.9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. 
Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788-ХІІ, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11 лютого 2013 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11 січня 2023 року, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі №317/4184/16-а, від 27 листопада 2024 року  у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22, від  31 січня 2025 року  у справі №200/1478/24, від 27 лютого 2025 року у справі №380/21644/23  і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції.
Так, у постанові від 31.01.2025  у справі №200/1478/24 Верховний Суд висновував, що у разі призначення особі пенсії за віком згідно з положеннями Закону № 1058-IV після того, як вона вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, такий перехід не може вважатися «переведенням на інший вид пенсії» в розумінні частини 3 статті 45 Закону №1058-IV. Це є «призначенням нового виду пенсії», оскільки пенсія за віком і пенсія за вислугу років є різними за правовими підставами та умовами призначення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням  такої пенсії, а саме:  за 2020-2022 роки. Такий  висновок суду ґрунтується на правильному правозастосуванні.
Правовий висновок колегії Касаційного адміністративного суду  Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №127/7522/17  повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суд, зробленим у постанові від 31.10.2018 у справі №577/2576/17 та викладеними вище  правовими висновками Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги  відповідача 1 зазначені вище висновки не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині задоволених позовних вимог, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
У  зв`язку з наведеним, відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача 1 та скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача  в частині не зарахування у подвійному розмірі стажу позивача на посаді лікаря-анестезіолога з 01.01.2004, колегія суддів зазначає наступне.
 Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування(ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).
Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на цей час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
За правилами пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Під час розгляду справи  колегією суддів  встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач в період з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 працював на посаді  лікаря-анестезіолога у відділеннях анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії   Держаної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» (а.с.27-33).
Як вбачається із  протоколу призначення пенсії ОСОБА_1 від 10.12.2017 Шевченківським об`єднаним управлінням ПФУ м. Харкова, позивачу було зараховано  до страхового стажу  для пенсії за вислугу років  стаж його роботи  у сфері охорони здоров`я в подвійному розмірі (а.с.96).
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16  розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії  підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Ураховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів  дійшла висновку про наявність порушення прав позивача з боку  пенсійних органів  щодо відмови у зарахуванні періодів роботи з  01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016  до стажу роботи у подвійному розмірі  та помилковість висновку суду першої інстанції  з цього приводу.
Зважаючи на те, що позивач у період з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016   працював лікарем-анестезіологом   відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову  позивачу у задоволенні позову в цій частині, тому судове рішення підлягає скасуванню  з ухваленням нового судового рішення про  задоволення позову.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для   задоволення апеляційної скарги позивача  та  відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача 1.
Відповідно до частини 1  статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви  в сумі 1211,20 грн, апеляційної скарги – 1816,50 грн, всього 3027,70 грн. Зазначені судові витрати на загальну суму 3027,70 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів .
Суд першої інстанції розподілив судові витрати відповідно до ч.3 ст.139 КАС України шляхом стягнення в рівних частках за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача   суми  сплаченого ним  при поданні позову судового збору в розмірі 302,80 грн з кожного.
З урахуванням викладеного  на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню  понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі  2724,90 грн  (3027,70-302,80=2724,90)  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з  рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції  було неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій  ГУ ПФУ в Харківській області  щодо  відмови  здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із  зарахуванням до його страхового стажу  для пенсії, згідно зі ст.60 Закону №1788-ХІІ,  періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 у подвійному розмірі, та  зобов`язання відповідача 1  здійснити з 06.02.2024 перерахунок та виплату  позивачу пенсії за віком із зарахуванням до його страхового стажу для пенсії зазначених періодів роботи  в подвійному розмірі, згідно зі ст.60 Закону №1788-ХІІ,  з ухваленням нового судового рішення про задоволення його позовних вимог.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст.242,243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського      окружного адміністративного суду від 09 липня    2024 року у справі №520/12778/24    скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 про визнання протиправними дій    ГУ ПФУ в Харківській області  щодо  відмови  здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із  зарахуванням до страхового стажу   для пенсії   ОСОБА_1 ,  згідно зі ст.60 Закону  України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 у подвійному розмірі,  та    зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  здійснити з 06.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1   пенсії за віком із зарахуванням до його страхового стажу для пенсії, згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 у подвійному розмірі. 
Ухвалити постанову, якою в скасованій частині задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнати протиправними    дії    Головного управління Пенсійного фонду України  щодо  відмови ОСОБА_1  здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу  для пенсії  , згідно зі ст.60 Закону  України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 у подвійному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  здійснити з 06.02.2024 перерахунок та виплату   ОСОБА_1 пенсії за віком із зарахуванням до його страхового стажу для пенсії , згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи з 01.01.2004 по 28.02.2012, з 30.07.2014 по 06.11.2014, з 02.02.2015 по 10.05.2016 у подвійному розмірі.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 липня    2024 року у справі    №520/12778/24 – залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області понесені ним витрати зі сплаті судового збору на загальну суму 2724  (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 90 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк