УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 761/5858/18
провадження № 51-996ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року,
встановив:
Київський апеляційний суд ухвалою від 06 березня 2025 року задовольнив частково апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури, скасував ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року, якою задоволено частково клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 42016100000001135 і призначив новий розгляд в суді першої інстанції.
Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, адвокат ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною 2 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), зокрема визначено, що ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені                    в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Системний аналіз норм кримінального процесуального закону вказує на те, що ухвали суду апеляційної інстанції, якими скасовано рішення місцевого суду                                       і призначено новий розгляд в суді першої інстанції, не є предметом розгляду касаційного суду, оскільки вони не перешкоджають подальшому провадженню, і суд касаційної інстанції не наділений правом реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 436 КПК, на такі судові рішення.
Отже, адвокат ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в суді касаційної інстанції, оскільки воно не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову                 у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам ст. 427 цього Кодексу.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга адвоката ОСОБА_4 подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, Верховний Суд, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження. 
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах  ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду                     від 06 березня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                  ОСОБА_3