Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 р. 	Справа № 520/36170/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/36170/23
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області                    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка,   ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення №203040017263 від 07.09.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності з 15.08.1986 по 21.10.1987, з 22.10.1987 по 19.07.1989 та довідок про заробітну плату;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до статей 26, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу періоду здійснення трудової діяльності з 15.08.1986 по 21.10.1987, з 22.10.1987 по 19.07.1989;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 архівні довідки про заробітну плату № 06-14/540 від 03.10.2023, № 06-14/540А від 03.10.2023, виданих Науково-виробничим сервісним центром "Харківський народний архів", та довідки № 01-42/Т-2486 від 21.09.2023, виданої Державним архівом Харківської області для перерахунку пенсії.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішення №203040017263 від 07.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності з 15.08.1986 по 21.10.1987, з 22.10.1987 по 19.07.1989 та довідок про заробітну плату є протиправним.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №203040017263 від 07.09.2023 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.11.2023 №11873.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2023 №11873, з урахуванням наданих довідок №06-14/540 від 03.10.2023, №06-14/540А від 03.10.2023 та №01-42/Т-2486 від 21.09.2023, та з урахуванням висновків суду у даній справі.
В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн. 
ГУ ПФУ в Запорізькій області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що періоди роботи з 22.10.1987 по 19.07.1898 не зараховані до страхового стажу, оскільки трудова книжка містить некоректні записи за цей період, а саме: дата звільнення зазначено "19.07.1989", а дата наказу про звільнення зазначена "13.06.1989", тобто дата наказу зазначена майже за місяць до дати звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974, яка діяла на той момент. Інших документів, які підтверджують  роботу в цей період надано не було. Також вказало, що період роботи позивачки з 15.08.1986 по 21.10.1987 не може бути зарахований до страхового стажу, оскільки трудова книжка містить некоректні записи за цей період, а саме в записі № 1 зазначено «...15.08.1986 прийнята на посаду ст. економіста» та не зазначено на яке підприємство, але наступний запис містить дату перейменування підприємства ще за довго до прийняття на роботу позивача, тобто дата перейменування зазначена 29.04.1986. Однак довідки про перейменування підприємства не надано. Позивачкою надано довідку з архівної установи, в якій зазначено, що немає можливості надати довідки про реорганізацію підприємства, а також факт роботи позивачки за цей період, так як документи даного підприємства на державне зберігання до архівного управління не надходили, місце їх знаходження невідоме. Отже, для зарахування періоду роботи до страхового стажу з 15.08.1986 по 21.10.1987 року у відповідача немає законних підстав. Щодо урахування архівних довідок про заробітну плату вказав, що відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Вказує, що управлінням було направлено запити на проведення перевірки достовірності довідки про заробітну плату до Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, на даний час в матеріалах пенсійної справи відсутній акт перевірки довідок, а також відсутнє підтвердження первинними документами, тому відповідач на даний момент не має правових підстав для врахування довідок №06-14/540, № 06-14/540А від 03.10.2023  та № 01-42/Т-2486 від 21.09.2023, виданих архівними установами, оскільки обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами та сплатою страхових внесків.
Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позову, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03.11.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою №11873 щодо перерахунку «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».
До вказаної заяви ОСОБА_1 надала  трудову книжку серія НОМЕР_1  від 13.10.1987, довідки про заробітну плату: №06-14/540, №06-14/540А від 03.10.2023 за 1989-1999 роки, видані ТОВ «Науково-виробничий сервісний центр» «Харківський Народний Архів», довідку №01-42/Т-2486 від 21.09.2023 за 1987-1988 роки, яка була видана «Державним Архівом Харківської області».
Рішенням № 203040017263 від 07.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області частково відмовлено позивачці в перерахунку пенсії по заробітній платі до 01.07.2000 за заявою №11873 від 03.11.2023 року.
В обґрунтування прийнятого рішення відповідачем зазначено, що відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством. Розглянувши документи, які були надані заявницею для перерахунку, встановлено, що довідки №06-14/540, №06-14/540А від 03.10.2023р., та №01-42/Т-2486 від 21.09.2023р. не підлягають врахуванню, оскільки не підтверджені первинними документами та відсутні акти перевірки. З огляду на вищевказане, прийнято рішення частково відмовити в перерахунку пенсії по заробітній платі до 01.07.2000 ОСОБА_1 за заявою №11873 від 03.11.2023 року.
Крім того, відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 не включено до страхового стажу періоди трудової діяльності з 15.08.1986 по 21.10.1987 та з 22.10.1987 по 19.07.1989. 
Позивачка не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням,  звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для врахування довідок №06-14/540, №06-14/540А від 03.10.2023р., та №01-42/Т-2486 від 21.09.2023, тому дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №203040017263 від 07.09.2023 щодо розгляду заяви позивачки від 03.11.2023 №11873 є таким, що підлягає скасуванню.
Обираючи ефективний спосіб захисту прав, свобод, інтересів позивачки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 03.11.2023 №11873, з урахуванням наданих довідок №06-14/540 від 03.10.2023, №06-14/540А від 03.10.2023 та №01-42/Т-2486 від 21.09.2023, та з урахуванням висновків суду у даній справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Умови призначення пенсії визначені статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно зі ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Пунктом 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Статтею 72 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 р. (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Згідно пункту 2.7. до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, при подачі заяви про перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати після призначення пенсії пенсіонер має подати разом із заявою підтверджуючі документи, зокрема, трудову книжку яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Судовим розглядом встановлено, що 03.11.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою №11873 щодо перерахунку «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами» та до вказаної заяви надала  трудову книжку серія НОМЕР_1  від 13.10.1987, довідки про заробітну плату: №06-14/540, №06-14/540А від 03.10.2023 за 1989-1999 роки, видані ТОВ «Науково-виробничий сервісний центр» «Харківський Народний Архів», довідку №01-42/Т-2486 від 21.09.2023 за 1987-1988 роки, яка була видана «Державним Архівом Харківської області».
Як убачається із розрахунку страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано до страхового стажу періоди з 15.08.1986 по 21.10.1987 та з 22.10.1987 рік по 19.07.1989.
Пенсійний орган, заперечуючи проти врахування вказаних періодів роботи позивачки вказав, що період роботи з 22.10.1987 по 19.07.1989 року не зарахований до страхового стажу, оскільки трудова книжка містить не коректні записи за цей період, а саме дата звільнення зазначено « 19.07.1989», а дата наказу про звільнення зазначена « 13.06.1989», тобто дата наказу зазначена майже за місяць до дати звільнення. Період роботи позивачки з 15.08.1986 по 21.10.1987 не можуть бути зараховані до страхового стажу, оскільки трудова книжка містить некоректні записи за цей період, а саме в записі № 1 зазначено «...15.08.1986 прийнята на посаду ст. економіста» та не зазначено на яке підприємство, але наступний запис містить дату перейменування підприємства ще за довго до прийняття на роботу позивача, тобто дата перейменування зазначена 29.04.1986. Отже необхідна довідка про перейменування підприємства.  
Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.
При цьому, вищенаведеними правовими нормами серед зазначених уточнюючих документів без будь-яких виключень, зокрема передбачено ті, що видані архівними установами.
Щодо не зарахування відповідачем періоду роботи позивачки з 15.08.1986 по 21.10.1987, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачка надала відповідачу трудову книжку, яка містить записи про періоди роботи, зокрема, щодо спірного періоду.
Так, згідно запису № 1 трудової книжки 15.08.1986 позивачка була прийнята на посаду старшого економіста в автотранспортне підприємство №16357.
Відповідно до запису № 2 трудової книжки від 29.04.1986 Харківське управління вантажного транспорту «Автоколона 2260» перейменовано в «Автотранспорте підприємство № 16357».
Згідно з записом № 3 від 21.10.1987 позивачка звільнена із посади шляхом переведення на посаду секретаря комітету комсомолу Харківського автотранспортного підприємства № 16357.
Колегія суддів вказує, що посилання пенсійного органу про те, що період роботи з 15.08.1986 по 21.10.1987 неможливо врахувати, оскільки необхідна довідка про перейменування підприємства є необгрунтованими, оскільки позивачку 15.08.1986 прийнято на роботу в автотранспортне підприємство №16357 та 21.10.1987 її звільнено  із посади шляхом переведення на посаду секретаря комітету комсомолу Харківського автотранспортного підприємства № 16357.
Таким чином,  у період з 15.08.1986 по 21.10.1987 не змінювалась назва підприємства, що додатково підтверджує і той факт, що в записі 2 в трудовій книжці позивачки від 29.04.1986 вказано, що Харківське управління вантажного транспорту «Автоколона 2260» перейменовано в «Автотранспорте підприємство № 16357» відповідно до наказу № 91 від 29.04.1986, тобто до прийняття позивачки на роботу.
Тому посилання пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду є необґрунтованими.
Щодо не зарахування відповідачем періоду роботи позивачки з 22.10.1987 по 19.07.1989, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до запису №4 трудової книжки від 22.10.1987 позивачку затверджено у посаді секретаря комітету комсомолу Харківського автотранспортного підприємства № 16357.
Згідно з записом № 5 трудової книжки від 19.07.1987 позивачку звільнено переводом  на роботу з АТП 16357 в Харківське виробниче об`єднання кондитерської промисловості. Підстава Наказ №42 від 13.06.1989.
Пенсійний орган вказав, що  підставою для незарахування до страхового стажу позивачки періоду з 22.10.1987 по 19.07.1989 є розбіжності в трудовій книжці, а саме: дата звільнення зазначено « 19.07.1989», а дата наказу про звільнення зазначена « 13.06.1989».
Колегія суддів зазначає, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників, найменування посад покладається на роботодавця, несвоєчасне приведення записів у трудовій книжці працівника у відповідність з діючим положенням не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.
Разом з тим, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
У той же час, право позивачки на пенсійне забезпечення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівниками, відповідальними за порядок ведення трудової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
В п. 30 постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а міститься наступний правовий висновок: Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, вказане посилання пенсійного органу колегія суддів відхиляє, оскільки помилка у зазначенні відомостей щодо наказу про звільнення не може стати підставою для неврахування всього спірного періоду роботи позивачки.
Крім того, відповідно до запису №6 трудової книжки від 20.07.1989 позивачку прийнято на роботу за переводом в плановий відділ в Харківське виробниче об`єднання кондитерської промисловості. Вказані записи є послідовними та не містять розбіжностей та виправлень.
Щодо відмови пенсійного органу викладеної у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 203040017263 від 07.09.2023 врахувати довідки №06-14/540, №06-14/540А від 03.10.2023 за період з 1989 по 1999 роки та №01-42/Т-2486 від 21.09.2023 за період 1987-1988 роки з підстав не підтвердження первинними документами та через відсутність акту перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
З аналізу вказаної норми випливає, що за загальним правилом обчислення пенсії здійснюється за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. Однак, вказане правило має виключення, коли для обчислення пенсії може бути врахований страховий стаж до 01.07.2000  у двох випадках, а саме:
- за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року довідкою про заробітну плату первинними документами;
- в разі, якщо страховий стаж починаючи 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців.
Згідно з пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до пункту 2.10 цього Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Отже, обов`язковою умовою для обчислення чи перерахунку пенсії з урахування заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.
Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №233/179/17.
З вищенаведених правових норм вбачається, що за бажанням особа має право звернутися до органу Пенсійного фонду за обчисленням пенсії із врахування заробітної плати (доходу) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року, надавши довідку про заробітну плату, яка має містити інформацію про назву первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Така довідка є підставою для обчислення пенсії за умови її підтвердження первинними документами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою виявлено бажання щодо врахування заробітної плати (доходу) за період роботи до 1 липня 2000 року та було надано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області довідки про заробітну плату № 01-42/Т-2486 від 21.09.2023 видану Державним архівом Харківської області за період з 1988 року по 1989 рік та довідки №06-14/540, №06-14/540А від 03.10.2023 видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий сервісний центр «Харківський народний архів» щодо періоду з 1989 по 1999 роки.
Відповідач в обґрунтування підстав неврахування  довідок про заробітну плату  послався на те, що перерахунок пенсії за наданими довідками можливий лише після надходження акту перевірки вказаних довідок. Також, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період  до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.
Проте, твердження відповідача про неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з непроведенням перевірки, колегія суддів не приймає, оскільки у постанові від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 Верховний Суд дійшов такого висновку: " посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні".
Крім того, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 дійшов висновку, проте, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що довідки про заробітну плату № 06-14/540 від 03.10.2023 року, № 06-14/540А від 03.10.2023,  які видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий сервісний центр «Харківський народний архів»  та № 01-42/Т-2486 від 21.09.2023 видану Державним архівом Харківської області містять підстави для видачі з посиланням на відповідні документи. Також в них зазначено про можливість проведення перевірки документів у періоди, зазначені у довідках.
Враховуючи викладене, у відповідача відсутні законні підстави для неврахування довідок  про заробітну плату № 06-14/540 від 03.10.2023 року, № 06-14/540А від 03.10.2023, які видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий сервісний центр «Харківський народний архів»  та № 01-42/Т-2486 від 21.09.2023 видану Державним архівом Харківської області  для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Враховуючи, що пенсійним органом стаж позивачки не обраховувався, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивачки слід задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2023 №11873, з урахуванням наданих довідок №06-14/540 від 03.10.2023, №06-14/540А від 03.10.2023 та №01-42/Т-2486 від 21.09.2023, та з урахуванням висновків суду у даній справі.
Інші доводи і заперечення, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки з рішенням суду не погоджується відповідач, позивачка не оскаржує рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволених позовних вимог.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 по справі № 520/36170/23  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий