ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3292/24  Номер провадження 22-ц/814/1989/25	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення з 12:32:33 до 13:02:57; і дата виготовлення повного текста судового рішення – 17 лютого 2025 року) у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У травні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із    ОСОБА_1  на його користь кошти в розмірі понесених витрат: 77 322 грн 29 коп. – регламентна виплата за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу; 1 702 грн 83 коп. – витрати, пов`язані зі встановлення розміру збитків; 27 588 грн 87 коп. – інфляційні втрати; 5 583 грн 38 коп. – 3 % річних, 29 154 грн 34 коп. – пеня, 3 028 грн, понесених судових витрат, а всього: 144 379 грн 71 коп.
Заявлені вимоги обгрунтовані такими обставинами і доводами.
30.10.2021 року о 02 годині 17 хвилин на 341 км а/д Київ-Харків-Довжанський з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль «Volkswagen PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .
Всупереч вимогам чинного законодавства України цивільно-правова відповідальність   ОСОБА_1  на момент скоєння ДТП застрахована не була. На виконання вимог ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після отримання заяви потерпілої особи та виконання відповідних заходів МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 77 322 грн 29 коп. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу з урахуванням зносу, без врахування ПДВ.
Відповідно до ст.1191 ЦК України та п.п.38.2.2 п.38.2 ст.38 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до   ОСОБА_1 
22.03.2024 року між Моторно (транспортним) страховим бюро України і   ОСОБА_1  укладено договір про порядок повернення коштів №80847/2947, відповідно до умов якого відповідач визнав наявність у нього зобов?язання перед МТСБУ щодо відшкодування в порядку регресу витрат, пов?язаних зі здійсненням регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, яка мала місце 30.10.2021 року, а також розмір такого грошового зобов?язання в сумі 79 025 грн. 12 коп. 
На момент звернення з позовом до суду відповідач не здійснив жодних виплат на користь позивача на виконання зобов?язань, покладених на нього умовами договору.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2025 року позовні вимоги задоволені.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 77 322 грн 29 коп. – регламентної виплати за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, 1 702 грн 83 коп. – витрати, пов`язані зі встановлення розміру збитків, 27 588 грн 87 коп. – інфляційних втрат, 5 583 грн 38 коп. – 3 % річних, 29 154 грн 34 коп. – пені, 3 028 грн. судових витрат, а всього: 144 379 грн 71 коп.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що право МТСБУ на подання регресного позову не є безумовним і суд, вирішуючи спір, не звернув уваги, що після настання дорожньо-транспортної пригоди учасниками подій, у тому числі МТСБУ, не були виконані приписи ст.33, ст.34, 35, ст.36 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, суд проігнорував беззаперечні доводи відповідача про те, що регламентна справа відкрита МТСБУ не за заявою  ОСОБА_3  власниці, автомобіля пошкодженого автомобіля, а за заявою ОСОБА_2 , особи, яка керувала цим автомобілем та не підтвердила свій статус довіреної (уповноваженої) особи; пошкоджене авто після ДТП своїм ходом доїхало з м.Полтави до м.Харкова, тоді як за висновками  експерта № 159В від 15 грудня 2021 року, який встановив кількість і характер пошкоджень, такий автомобіль фізично не міг рухатися; огляд пошкодженого автомобіля всупереч вимогам Методики проведення товарознавчої експертизи проводився експертом у м.Харкові без участі власника автомобіля і зацікавлених осіб, зокрема без участі ОСОБА_1 ; огляд пошкодженого автомобіля був візуальним без розбирання та дефектування пошкоджених деталей; дані про виявлені пошкодження, зазначені в акті експертизи, не відповідають даним, зафіксованим у регламентній справі; експертний висновок не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність; визначаючи вартість автомобіля, експерт проігнорував те, що автомобіль не експлуатувався в Україні; обрахована експертом сума матеріального збитку  перевищує ціну, яку сплачено за його придбання, тому експерт мав зробити висновок про недоцільність відновлення автомобіля, у зв?язку з чим відповідач у будь-якому випадку має право на отримання у своє розпорядження залишків пошкодженого автомобіля.      
Звертається увага, що експерт ОСОБА_4 є пов?язаною особою із МТСБУ, заява ОСОБА_3 про відшкодування збитків не містить суми збитків, а матеріали справи не містять відомостей про узгодження суми страхового відшкодування між заявником (потерпілою особою) і страховиком (МТСБУ).
Наголошується, що момент здійснення страхової виплати ОСОБА_3 вже не була власницею пошкодженого автомобіля.
Стверджується, що договір із МТСБУ був підписаний відповідачем формально зі сподіванням на порядність і добросовісність працівників МТСБУ, при цьому відповідачу його копію договору так і не вручили. Договір має невизначену правову природу і його укладення не може беззаперечно свідчити про існування у відповідача зобов?язань перед позивачем.
Судом не враховано, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів пред?явлення вимоги до відповідача за укладеним договором, а відповідач до березня 2024 року не знав і не міг знати про стосунки між МТСБУ і ОСОБА_3 з приводу ДТП, що трапилося 30 січня 2021 року. 

У відзиві адвокатка Висоцька Х.О., представниця Моторного (транспортного) страхового бюро України, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Підкреслюється, що доводи апеляційної скарги щодо порушення МТСБУ порядку оформлення страхового випадку, визначення розміру і виплати страхового відшкодування потерпілій особі суперечать поданим у справу доказам, що зайвий раз підтверджує сперечливу процесуальну поведінку сторони відповідача, який намагався затягнути розгляд справи.
Наголошується, що згідно вимог закону саме відповідач був зобов?язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду, проте цього не зробив; 09 листопада 2021 року телеграмою його було запрошено на огляд пошкодженого автомобіля (копія міститься у додатку до висновку експерта); відповідачу неодноразово направлялися листи-претензії.
У відзиві наведені детальні доводи з посиланням на відповідні докази на спростування тверджень апеляційної скарги про порушення (недотримання) порядку проведення експертного дослідження (визначення розміру збитків), а також порядку визначення і сплати суми страхового відшкодування. 
Підкреслюється, що доводи відповідача про введення його в оману під час укладення договору від 22 березня 2024 року суперечать здоровому глузду і не підтверджені належними і допустимими доказами. Підставою укладення такого договору став факт виконання МТСБУ передбаченого законом обов?язку сплатити страхове відшкодування потерпілій особі і набуття права регресної вимоги до винної особи. 

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

З матеріалів справи убачається, що 30 жовтня 2021 року о 02:17 на 341 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Volkswagen PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.6 зворот, том 1).
Згідно з інформацією, зазначеною в Централізованій базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, даними довідки НПУ про обставини дорожньо-транспортної пригоди та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 , керував автомобілем «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату «Зелена картка», тобто цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була (а.с.7 зворот – а.с.8 зворот, а.с.9-10 том 1).
02.11.2021 року водій транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 (власниця автомобіля - ОСОБА_3 ) звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10 зворот –а.с.11 том 1).
08.12.2021 року власниця пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою, а також надала копії документів, що підтверджували її право власності на автомобіль (а.с.11 зворот, том 1). Крім того, до заяви було долучено копію полісу ОСЦПВ №АР/2323692 з терміном дії з 29.10.2021 до 12.11.2021 (тобто діючим на момент ДТП) (а.с.12, том 1), а також копії документів, що посвідчували правомірність керування водієм транспортним засобом на момент ДТП (а.с.12 зворот –а.с.13-а.с.20, том 1).
Після звернення потерпілої особи Моторним (транспортним) страховим бюро України відкрито регресну справу № 80847.
На виконання обов`язків, передбачених п.34.1 ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України направило свого представника для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. За результатами огляду від 15.11.2021 року і автотоварознавчого дослідження складено висновок №159В від 15.12.2021 року.
Згідно з висновком №159В від 15.12.2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з врахуванням ПДВ, становив 88 078 грн 59 коп. (а.с.21-35, том 1).
Вартість дослідження щодо розміру збитків становила 1 702 грн 83 коп., що підтверджується доданими копіями акту виконаних робіт (а.с.37, том 1), рахунку № 677 від 15.12.2021 року (а.с.38, том 1), платіжної інструкції №935881 від 10.11.2022 року (а.с.39, том 1).
Шкода у визначеному спеціалістом розмірі потерпілій особі ОСОБА_3 винуватцем ДТП ОСОБА_1 відшкодована не була.
11.01.2022 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування потерпілій особі ОСОБА_3 в розмірі 77 322 грн 29 коп. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу з урахуванням зносу, без врахування ПДВ. Виплата здійснена на підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України №3/168 від 10.01.2022 року (а.с.39 зворот том 1), а також довідки про розмір відшкодування шкоди №1 від 06.01.2022 року (а.с.40 том 1) та платіжної інструкції №202080 від 11.01.2022 року (а.с.40 зворот том 1).
Моторне (транспортне) страхове бюро України надсилало ОСОБА_1 листи-претензії щодо компенсації витрат в добровільному порядку (а.с.41-42, том 1).
22.03.2024 року між Моторним (транспортним) страховим бюро України і ОСОБА_1 укладено договір №80847/2947 про порядок повернення коштів (а.с.45-46, том 1).
Згідно до умов договору   ОСОБА_1  визнав наявність у нього відповідного зобов`язання перед Моторним (транспортним) страховим бюро України щодо відшкодування в поряду регресу витрат, пов`язаних зі здійсненням регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.10.2021 року, а також розмір такого грошового зобов`язання у сумі 79 025 грн 12 коп.; відповідач зобов`язався здійснювати щомісячні платежі відповідно до затвердженого графіку, зокрема, перший платіж у розмірі 6 590 грн 12 коп. мав бути здійснений до 25.03.2024 року; другий – 6 585 грн, до 25.04.2024 року.
Відповідно до п.3 Договору: у разі порушення боржником (відповідачем ОСОБА_1 ) умов даного Договору, кредитор (МТСБУ) має право у будь-який момент звернутися до суду із позовом про стягнення з боржника заборгованості за даним Договором, включивши при цьому санкції, передбачені положеннями чинного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після проведення виплати потерпілій особі   ОСОБА_3  у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача  ОСОБА_1 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, покладається в повному обсязі на особу, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно до пункту 21.1 ст.21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Обов`язок страхування цивільно-правової відповідальності покладений на водіїв також положеннями п.п.«ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху України та ст.16 ЗУ «Про дорожній рух».
Відповідно до п.п.«а» п.41.1. ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторно (транспортне) страхове бюро України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Отже, за змістом наведених норм закону, якщо винуватець дорожньо-транспортної пригоди усупереч вимогам закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, то МТСБУ відшкодовує потерпілій особі  шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю; після виплати страхового відшкодування МТСБУ набуває право регресної вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди.  
Оцінюючи встановлені у цій справі обставини, апеляційний суд керується тим, що відповідач не заперечує свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, визнає факт відсутності у нього полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами на час дорожньо-транспортної пригоди, факт сплати МТСБУ на користь власниці пошкодженого автомобіля (потерпілої особи) страхового відшкодування і факт укладення із МТСБУ договору №80847/2947 від 22 березня 2024 року.
Доводи апеляційної скарги у частині обставин прийняття МТСБУ від потерпілої особи заяви про відшкодування збитків, порядку визначення суми відшкодування полягають у незгоді відповідача із розміром визначеної і сплаченої суми страхового відшкодування, адже в апеляційній скарзі не наведено доводів з посиланням на відповідні докази, які б свідчили про незаконність дій та чи рішень МТСБУ.
Ця справа розглянута судом за участю відповідача, інтереси якого представляв адвокат, проте останній, заперечуючи право позивача на регресну вимогу, не вчинив жодних процесуальних дій (клопотання про призначення у справі експертизи, тощо), зокрема, для спростування правильності визначеної суми відшкодування.
Окрім того, право МТСБУ на отримання від відповідача коштів в порядку регресу підтверджено договором №80847/2947 від 22 березня 2024 року, який за своїм змістом не суперечить законодавству, що регулює спірні правовідносини, і є правомірним відповідно до ст.204 ЦК України.
Відповідачем у справі не заявлено вимоги про визнання цього правочину недійсним.
Отже, висновки суду про стягнення із відповідача суми регламентної виплати в порядку регресу (77 322,29 грн) є законними і обгрунтованими.
Сума у розмірі 1 702,83 грн, визначена позивачем як витрати, пов?язані зі встановленням розміру збитків, знайшла своє підтвердження, оскільки матеріали справи містять платіжну інструкцію № 935881 від 10 листопада 2022 року про оплату Моторно (транспортним) страховим бюро України послуг експерта у справі № 80847 (т.1 а.с.39) 
Перевіряючи обгрунтованість позовних вимог про стягнення із відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов?язання, а також трьох відсотків річних та інфляційних втрат, апеляційний суд керується таким.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Пеня є видом неустойки (ч.3 ст.549 ЦК України).
У договорі №80847/2947 від 22 березня 2024 року відсутні умови про сплату неустойки (пені) за прострочення виконання зобов?язання зі сплати коштів (т.1 а.с.45).
Згідно позову пеня за прострочення виконання зобов?язання нарахована позивачем на підставі ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», проте згідно преамбули  цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи -суб`єкти підприємницької діяльності.
Відповідач по справі ОСОБА_1 не є суб?єктом правовідносин, які врегульовані ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», тому нарахування пені у межах спірних правовідносин на підставі вказаного Закону не є правомірним. Оскільки укладеним договором не передбачена відповідальність у виді сплати пені і відсутній закон, яким передбачена така відповідальність за укладеним договором, то у задоволені вимоги про стягнення із відповідача пені у сумі 29 154, 34 грн слід відмовити.
За порушення виконання грошового зобов?язання передбачена відповідальність у виді стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. 
Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачем наведено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.01.2022 по 20.05.2024 (т.1 а.с.3 зворот)
20.03.2024 між сторонами укладено договір № 2941 про порядок повернення коштів у розмірі 79 025,12 грн, у якому визначено графік компенсації витрат, понесених кредитором у зв`язку з сплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.10.2021.
Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди.
МТСБУ, сплативши потерпілій особі страхове відшкодування, набуло право вимоги до винної особи – відповідача, проте сторони спірних правовідносин – МТСБУ і ОСОБА_1 , у порядку не забороненому законом уклали договір, яким визначили порядок виконання ОСОБА_1 обов?язку сплатити кошти, отже прострочення виконання грошового зобов?язання настає згідно умов укладеного договору, а не з дати виникнення у МТСБУ права регресної вимоги.
Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних втрат має бути нараховано з часу початку настання грошового зобов`язання при його невиконанні, а саме з 25.03.2024 до 20.05.2024 по кожному нарахованому платежу окрему. 
Тобто нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати в період з 12.01.2022 по 25.03.2025 є необґрунтованими.
Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги та помилково задовольнив вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних нарахованих позивачем за період з 12.01.2022 до 20.05.2024.
Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).
3% річних в період з 25.03.2024 по 20.05.2024 складає:
6 590,12 грн (25.03.2024 відповідачу нараховано до сплати) х 3% х 61 дні прострочки / 366 ( кількість днів у році) = 32,95 грн;
6 585 грн (25.04.2024 нараховано відповідачу до сплати) х 3% х 30 дні прострочки / 366 ( кількість днів у році) = 16,19 грн;
Таким чином заборгованість зі сплати 3% річних за період з 25.03.2024 по 20.05.2024 складає 32,95 + 16,19 = 49,14 грн.
Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.
Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло 25.03.2024, а позивач просив стягнути суми, передбачені статтею 625 ЦК України, по 20.05.2024, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з 25.03.2024 по 20.05.2024 включно.
Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.
Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.
Отже, інфляційні втрати за період з 25.03.2024 по 20.05.2024 складають: 
6 590,12 грн (25.03.2024 відповідачу нараховано до сплати) х (100,2% х 100,7%) процент інфляції – 6 590,12 грн (сума боргу) = 6 590,12 х1,01 – 6 590,12 = 65,9 грн.
6 585 грн (25.04.2024 відповідачу нараховано до сплати) х 100,7%(процент інфляції) – 6 585 грн (сума боргу) = 6 585 х1,01 – 6 585 = 65,85 грн.
Таким чином, заборгованість зі сплати інфляційних втрат за період з 25.03.2024 по 20.05.2024 складає 65,90 + 65,85 = 131,75 грн.

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат слід скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та про часткове задоволення позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з позовом, Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило 3 028 грн судового збору (т.1 а.с.6) 
Позовна заява задоволена на 56,03%.
Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України має право на стягнення з ОСОБА_1 1 696,59 грн.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплатив 4 587,40 грн судового збору (т.2 а.с.75)
Апеляційна скарга задоволена на 43,97%
Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України 2 017,08 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки із ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 696,59 грн, а з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 017,08 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 017,08 - 1 696,59 = 320,49 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати Моторно (транспортному) страховому бюро України частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2025 року в частині стягнення 27 588 грн інфляційних втрат, 5 583,38 грн - 3% річних і 29 154,34 грн пені скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення по суті позовних вимог.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 49,14 грн - 3% річних, 131,75 грн - інфляційних втрат, а всього 180,89 грн.
В задоволенні позовних вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовити.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2025 року в частині стягнення суми регламентної виплати в порядку регресу у розмірі 77 322,29 грн та витрат, пов?язаних за встановленням розміром збитків у розмірі 1 702,83 грн, залишити без змін.
Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320,49 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий суддя              О.А. Лобов

Судді:                                                                  А.І. Дорош

В.М. Триголов