ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 р. 	Справа № 520/33214/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, по справі № 520/33214/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області України щодо не проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривні, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривні, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_1 різницю між перерахованим розміром довічного грошового утримання з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривень, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривень та фактично сплаченим розміром довічного грошового утримання за весь період, починаючи з 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідачем, на думку позивача, вчинено протиправну бездіяльність щодо не проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривні, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області України щодо не проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривні, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривні.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривні, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривні.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_1 різницю між перерахованим розміром довічного грошового утримання з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривень, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривень та фактично сплаченим розміром довічного грошового утримання за весь період, починаючи з 2021 року.
Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що   Законом України «Про судоустрій і статус суддів»   визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому, прожитковий мінімум для визначення посадового окладу судді визначається положеннями законів щодо державного бюджету України на відповідний рік, зокрема   Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»,   Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»,   Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»   та   Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», якими передбачено, що розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102 грн. Таким чином, у зв`язку із введенням спеціальної категорії прожиткового мінімуму для суддів, а саме «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на 1 січня» відповідач має застосовувати саме дану норму в питаннях визначення розміру посадового окладу судді.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідив докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі № 520/12026/2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 29 років 07 місяців та 23 дні і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 68 % суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, починаючи з 12 червня 2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді в розмірі 60 % суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 68 % суддівської винагороди судді за весь час.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №520/18826/2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж роботи на посаді стажиста Сєвєродонецького міського народного суду з 02.08.1993 по 05.09.1994, стажиста Лисичанського міського суду Луганської області з 05.09.1994 по 18.05.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 31 рік 05 місяців 10 днів і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 72 % суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді починаючи з 12.06.2020 без обмеження граничним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді з 12.06.2020 та перерахованим розміром суддівської винагороди у розмірі 72 % суддівської винагороди судді за весь час.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою від 12.11.2024 року, в якій просив провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривні, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривні. Нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_1 різницю між перерахованим розміром довічного грошового утримання з посадовим окладом розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривень, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні, на 01 січня 2024 року - 3028 гривень та фактично сплаченим розміром довічного грошового утримання за весь період, починаючи з 2021року.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом №34185-36206/К-03/8-2000/24 від 29.11.2024 року на звернення позивача повідомило, що позивач перебуває та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” перераховане на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2021р. по справі № 520//18826/2020 із розрахунку 72% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2020 р. за № 352. Вказано, що повідомлень щодо наявності підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання не надходило. Вказано, що із заявою відповідної форми та довідками про суддівську винагороду судді у відставці позивач не звертався. Зазначено, що базовий розмір посадового окладу судді з 2020 року не змінився. Зазначено, що оскільки позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України 13.11.2024 р. із заявою довільної форми та змісту, а не відповідної форми, затвердженої Порядком, то таке звернення розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та не тягне правових наслідків у вигляді прийняття рішення з порушених у зверненні питань.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суддівська винагорода регулюється   Законом України № 1402-VIII   та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначається   Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII.
Частиною 1   ст. 142 Закону № 1402-VIII   встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого   ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до ч. 3 ст. 142   Закону № 1402-VI   щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 142   Закону № 1402-VI   у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIIIрізних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1статті 126   Основного Закону України   щодо гарантування незалежності суддів   Конституцією   і законами України.
На виконання висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, частина четверта   ст. 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII   викладена в наступній редакції: "У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".
Отже, розмір отримуваного суддею у відставці щомісячного довічного грошового утримання залежить від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до ч. 1   ст. 135 Закону № 1402-VIII   суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 2   ст. 135 Закону № 1402-VIII   суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до ч. 3   ст. 135 Закону № 1402-VIII   базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»   передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб з 1 січня становить 2270 гривень, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»   установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.
Згідно зі   ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»   установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Згідно зі   ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»   установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Так, спірним питанням у даній справі є застосування для розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня відповідного року у розмірі 2102 грн.
Однією із гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені   Конституцією України   та спеціальним законодавчим актом гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена   Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.
Виплата суддівської винагороди регулюється   ст. 130 Конституції України   та   ст. 135 Закону № 1402-VIII   й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Даний висновок узгоджується із змінами до   Конституції України, внесеними   Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрали чинності з 30.09.2016.
Цим Законом, серед іншого,   ст. 130 Конституції України   викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.».
Отже,   Конституція України, у редакції   Закону № 1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої   статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.
Згідно з ч.3, ч. ч. 4, 5 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до   ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV   прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Згідно зі   ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум»   прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
При цьому,   Законом України «Про прожитковий мінімум»   не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».
У свою чергу, положеннями зазначеного   Закону   судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
При закріпленні у   ст. 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «;Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «;Про Державний бюджет України на 2024 рік»   розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, зміни до   Закону № 1402-VIII   в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також в   Закон № 966-XIV   щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносились.
Одночасно слід враховувати, що для спірних правовідносин спеціальними є норми   ст. 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень   Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»,   Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»,   Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
Разом з тим, закони про Державний бюджет на 2021, 2022, 2023 та 2024 фактично містять змінену складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2   ст. 130 Конституції України   і ч. 3   ст. 135 Закону № 1402-VIII.
Конституція України   не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів, з огляду на що Закони України про державний бюджет не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, зокрема відносин, щодо яких діють спеціальні норми.
За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, оскільки   Законом № 1402-VIII   закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Зазначена конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, посилання відповідача на необхідність застосування для розрахунку посадового окладу судді, іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом, є безпідставними.
При цьому, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених   Конституцією України   та законом гарантій незалежності судді.
Отже, заміна гарантованої   Конституцією України   однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн., 1 січня 2022 - 2481 грн., 1 січня 2023 - 2684 грн., 1 січня 2024 - 3028 грн., на іншу розрахункову величину, яка   Законом України «Про судоустрій і статус суддів»   не передбачена, а саме - прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн. є неправомірною.
Таким чином, враховуючи зміну розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди внаслідок зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в силу   ст. 135 Закону № 1402-VIII   наявні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01.01.2021, з 01.01.2022, з 01.01.2023, з 01.01.2024, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеної із застосуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 1 січня 2021 року - 2270 грн., 1 січня 2022 - 2481 грн., 1 січня 2023 - 2684 грн., 1 січня 2024 - 3028 грн. відповідно.
Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про те, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без надання оновлених довідок, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4   ст.142 Закону №1402-VIII   у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Таким чином, усі судді у відставці, яким призначено щомісячне довічне грошове утримання, мають право на його перерахунок у разі зміни розміру складових суддівської винагороди.
Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, регулюється розділом IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого   Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1   (в редакції   постанови правління Пенсійного фонду України від 09.02.2023 № 7-2, яка набрала чинності 20.03.2023) (далі по тексту - Порядок №3-1).
Згідно із положеннями Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється або (1) на підставі списків, згідно яких відповідні органи видають довідки про суддівську винагороду працюючого судді/довідки про винагороду працюючого судді Конституційного Суду України за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди/винагороди судді Конституційного Суду України, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, для кожного судді, зазначеного в списку, або (2) за зверненням судді у відставці шляхом подання до пенсійного органу заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці, видану компетентним органом.
Верховний Суд розглядав питання стосовно механізму перерахунку розміру щомісячного довічного утримання суддів і у постанові від 27.10.2022 у справі №640/10564/21 зазначив, що довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права на перерахунок. Суддівська винагорода визначається безпосередньо законом. Видаючи таку довідку, голова суду чи інша особа, що діє від його імені, лише інформує Пенсійний фонд про розмір та складові суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді. Суд дійшов висновку, що до внесення змін до законодавства щодо статусу суддів Верховного Суду України на виконання   Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, Пенсійний фонд України та/або його органи повинен проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного Суду України у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді Верховного Суду, що працює на відповідній посаді, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.
Вказаний висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 12.09.2023 у справі №540/7777/21, від 27.11.2023 у справі №640/16655/21 та від 12.09.2024 у справі №580/2522/24.
Застосовуючи зазначений висновок до спірних правовідносин, суд зазначає, що на виконання   Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, Пенсійний фонд України та/або його органи повинні проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без надання оновлених довідок, колегія суддів вважає такими, що не впливають на спірні правовідносини.
Крім того, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №34185-36206/К-03/8-2000/24 від 29.11.2024 року на звернення позивача повідомлено, що оскільки позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України 13.11.2024 р. із заявою довільної форми та змісту, а не відповідної форми, затвердженої Порядком, то таке звернення розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та не тягне правових наслідків у вигляді прийняття рішення з порушених у зверненні питань.
Колегія суддів вважає такі посилання пенсійного органу необґрунтованими, оскільки заява позивача містить усі необхідні відомості задля її розгляду. 
Вирішуючи питання, який повинен бути зміст заяви для призначення/перерахунку пенсії, Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17 висловив позицію про те, що заява про призначення/перерахунок пенсії, яка подана пенсіонером у довільній формі, відповідає вимогам Порядку №22-1.
У цій справі Верховний Суд вказав, що зміст такої заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Тобто, відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області діяло всупереч вимог вказаних вище норм законодавства, що спричинило порушення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання в належному розмірі.
Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі   ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 520/33214/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова