ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 квітня 2025 року 	м.Суми	

Справа №585/1875/24 
Номер провадження 22-ц/816/437/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича 
на ухвалу Роменського районного суду Сумської області від 09 липня 2024 року про повернення позовної заяви, у складі судді Цвєлодуб Г.О., постановлену у м. Ромни, 

                                                                 в с т а н о в и в :

23 квітня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Гуркіна Є.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Роменського районного суду Сумської області від 09 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої до суду як представник позивача звертається адвокат Гуркін Є.В., до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнано неподаною і повернуто позивачу, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, оскільки позивачем у встановлений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви – невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, визначених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 28 червня 2024 року. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Гуркін Є.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки у позовній заяві було зазначено останню відому адресу проживання відповідача, а також вказано про відсутність даних щодо місця перебування відповідача та будь-яких засобів зв`язку з ним.
Вказує про відсутність можливості усунути визначені судом недоліки позовної заяви шляхом надання суду позовної заяви у новій редакції із зазначенням адреси фактичного проживання відповідача (за межами України) та надати суду докази направлення за адресою проживання відповідача за межами України копії позовної заяви з додатками в перекладі на мову, яку він розуміє. Доводить, що позивач не має ніякої можливості отримати інформацію про місце перебування відповідача, але ж це не може бути перешкодою для розірвання позивачкою шлюбу і перебування заміжньою все життя, обмежує у можливості в подальшому укласти новий шлюб.
Зазначає, що повернення позовної заяви з підстав, зазначених в ухвалі, не передбачено законодавством, оскільки якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку ч. 9 ст. 28 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 – 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення  позовної заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений судом строк не усунуто невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, встановлену в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 28 червня 2024 року.  
Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись  не може.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Роменського районного суду Сумської області від 28 червня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали та роз`яснено, що в разі невиконання позивачем вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу (а.с. 23-24).
Суд першої інстанції вважав, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки згідно долученої до позовної заяви копії свідоцтва про шлюб, відповідач є громадянином іноземної держави – громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2 . При цьому, за зазначеною в позовній заяві адресою (яка співпадає з адресою позивача), відповідач зареєстрованим не значиться. В матеріалах справи відсутні докази фактичного проживання відповідача за вказаною в позовній заяві адресою. Крім того, в даному випадку за адресою проживання відповідача повинна бути направлена позовна заява з додатками в перекладі на мову, яку розуміє останній.
На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 08 липня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» було подано заяву із викладенням спростувань на висновок суду про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, зазначено, що остання відома адреса проживання відповідача вказана в позовній заяві, що є підставою для призначення справи до судового розгляду. Вказано про відсутність у позивача можливості самостійно отримати інформацію про місце проживання відповідача, але це не повинно створювати негативні наслідки для позивачки, пов`язані з неможливістю реалізувати своє право на розірвання шлюбу (а.с. 26).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви.
Так, частинами 1, 3 цієї статті передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові – для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодекс, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
У позовній заяві ОСОБА_1 про розірвання щлюбу відповідачем вказаний ОСОБА_2 , його останнє відоме місце проживання зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 2).
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 
З метою перевірки останнього місця проживання чи реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом першої інстанції на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України зроблено запит до Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області та Департаменту з питань громадянства та реєстрації Державної міграційної служби України (а.с. 11, 14).
За інформацією Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області від 01 травня 2024 року відомості в Реєстрі Роменської міської територіальної громади щодо реєстрації місця проживання громадянина ОСОБА_2 відсутні (а.с. 13).
Згідно з довідкою Департаменту з питань громадянства та реєстрації Державної міграційної служби України від 12 червня 2024 року за відомостями підсистеми «облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС, громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2 документованим посвідкою на тимчасове або постійне проживання не значиться (а.с. 19).
Із викладеного вбачається, що позивачка вказала у позовній заяві остатнє відоме місце проживання відповідача та просила відкрити провадження у справі на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України. Однак місцевий суд, не встановивши в результаті вжитих заходів місце реєстрації чи місце проживання відповідача ОСОБА_2 , який є громадянином Ісламської Республіки Іран, поклав такий обов`язок на позивачку.   
Представник позивача, намагаючись усунути вказані судом недоліки позовної заяви, вказав про необізнаність позивачки про місце перебування відповідача та вичерпаність всіх її можливостей отримати інформацію щодо місця проживання чи перебування ОСОБА_2 .
Крім того, у позовній заяві вказано, що позов пред`являється в суд за правилами ч. 9 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). 
У позові наявне посилання, що при визначенні підсудності справи має застосовуватися ст. 28 ЦПК України, та вказані відомості, які мають вирішальне значення для визначення підсудності цієї справи за правилами ст. 28 ЦПК України.
Апеляційний суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про можливість суду відкрити провадження у справі, визначивши підсудність за ч. 9 чи ч. 10 ст. 28 ЦПК України, оскільки позивачем повідомлено суду останнє відоме місце проживання відповідача.
Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки вимагав на усунення недоліків надати інформацію, яку позивачка не може встановити самостійно, та зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги – є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Роменського районного суду Сумської області.
Керуючись ст.ст. 367-369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4  ч.1 ст. 379,  ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний  суд 

                                                         у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича задовольнити.
Скасувати ухвалу Роменського районного суду Сумської області від 09 липня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , а справу направити для продовження розгляду до Роменського районного суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов