ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 563/95/24
провадження № 51-4727км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2024 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Корецького районного суду Рівненської області від 26 лютого 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді 200 годин громадських робіт. 
На підставі ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року, та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 25 днів. 
Згідно з вироком суду, 11 грудня 2023 року приблизно о 18:00 ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), в ході суперечки з матір`ю ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно завдав їй одного удару долонею в область щелепи, від чого остання впала та вдарилась задньою частиною голови об землю, внаслідок чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження. 
Апеляційний суд задовольнив апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої, вирок районного суду скасував, закрив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про непов`язаність вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення з домашнім насильством, а тому безпідставно закрив кримінальне провадження щодо останнього у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. 
Водночас, факт того, що кримінальне правопорушення пов`язано із домашнім насильством підтверджується тим, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення стосовно своєї матері, в обвинувальному акті зазначено ступінь родинних зав`язків між потерпілою та обвинуваченим, а також таку обтяжуючу покарання обставину як вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних стосунках і в присутності дитини (брата обвинуваченого), що також свідчить про домашнє насильство, свідком якого став близький родич. Отже, рішення апеляційного суду є незаконним і підлягає скасуванню. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Сторона обвинувачення в касаційній скарзі зазначає, що оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК, відносно своєї матері ОСОБА_7 , тобто правопорушення, пов`язане із домашнім насильством, то відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження щодо нього не можна було закрити у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що з цього питання об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки в постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19, провадження 
№ 51-4000кмо19), згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.
У пункті 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Одночасно згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Крім того, Законом України від 6 грудня 2017 року № 2227-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» ч. 1 ст. 67 КК доповнено п. 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 442/2191/19, від 10 березня 2020 року у справі № 531/270/19, від 19 березня 2020 року у справі № 675/813/19, від 31 березня 2021 року у справі № 155/457/20, обов`язковою умовою визнання судом злочину пов`язаним із домашнім насильством є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).
З обвинувального акта вбачається, що  ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження своїй матері  ОСОБА_7 та, зокрема, було визнано обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Отже,  ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, та він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.
За таких обставин відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження щодо  ОСОБА_6 не можна було закрити у зв`язку з відмовою потерпілої  ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, про що обґрунтовано зазначає прокурор в касаційній скарзі.
Таким чином суд апеляційної інстанції, який закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , не дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Вказані порушення норм кримінального процесуального закону є істотними й такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд згідно з вимогами КПК, за наслідком чого ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. Враховуючи доводи касаційної скарги прокурора, вона підлягає до часткового задоволення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                      ОСОБА_3