Справа № 346/3849/24 
Провадження № 22-ц/4808/615/25 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач):        Василишин Л. В.,
суддів:                                        Баркова В. М., Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року, ухвалене в складі судді Махно Н. В. в місті Коломиї, повний текст якого складено 03 березня 2025 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення ДТП.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 листопада 2023 року о 18 год 30 хв по вул. Шевченка в с. Замулинці Коломийського району Івано-Франківської області відповідач, керуючи автомобілем марки «Lexus RX 350», номерний знак « НОМЕР_1 », порушивши пункт 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв наїзд на його транспортний засіб марки «Audi A6», номерний знак « НОМЕР_2 », в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Окрім цього, відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2024 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП і з урахуванням положень частини другої статті 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Зазначав, що внаслідок наведених протиправних дій відповідача, він зазнав матеріальної та моральної шкоди. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, водночас у нього на момент дорожньо-транспортної пригоди був дійсний страховий поліс № ЕР-217603313, укладений між ним та ПАТ «Страхова група «ТАС». 21 листопада 2023 року ним на електронну адресу Моторно (транспортного) страхового бюро України надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 07 березня 2024 року МТСБУ в межах ліміту матеріальної відповідальності (160000,00 гривень) надіслало йому листа про прийняте рішення, згідно якого йому виплачено відшкодування шкоди в сумі 89661,80 гривень. Проте, зазначений розмір страхового відшкодування не покрив всі збитки, спричинені внаслідок ДТП. 23 січня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності, аварійним комісаром ОСОБА_3 , проведено експертне автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок № 0041/ТЛ-24, в якому встановлено розмір матеріального збитку, що склав 100682,00 грн. Однак окрім збитків, що завдані транспортному засобу, додатково він також поніс витрати у сумі 3400 грн на проведення оцінювання збитків, завданих транспортному засобу. Отже, на думку позивача, ОСОБА_2 , зобов`язаний відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 14420,20 грн (100682,00 грн (збитки згідно звіту оцінювача) - 89661,80 грн (виплачене страхове відшкодування), а також 3400,00 грн за послуги з проведення оцінки збитків. 
Позивач вказував й на те, що діями відповідача йому завдано витрат, спричинених моральними стражданнями, які потягли за собою негативні зміни у його житті, негативні переживання, настороги, тривоги. Так, він був позбавлений можливості користуватися належним йому автомобілем, що спричинило значні зміни в його повсякденному житті. Жодних відшкодувань зі сторони відповідача він не отримав, тому був змушений звертатися до свого страхувальника з метою відшкодування матеріального збитку, що зайняло тривалий час, також він був позбавлений можливості займатися буденними справами та був змушений приділяти час для оцінки завданих збитків та вираховувати ремонтні роботи. Окрім цього, після пошкодження транспортного засобу він дуже сильно засмутився, відчував душевний біль, в нього розпачалася апатія до речей, які раніше приносили йому радість. Його думки були зосереджені виключно на наслідках пошкодження автомобіля. Наведене в сукупності негативно позначилось на його моральному стані та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50000 грн. 
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 14 420,20 грн, моральну шкоду у сумі 50 000 грн, а також витрати на підготовку експертного висновку в сумі 3400 грн та понесені судові витрати.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив із того, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справі, водночас водій ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, окрім того суд вказав, що у позивача був дійсний страховий поліс і транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень, внаслідок ДТП, які МТСБУ виплатило останньому відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності в розмірі 89661,80 грн, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено доводи, які є аналогічними із доводами позовної заяви.
Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати, понесені ним на правничу допомогу.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП та на підставі частини другої статті 36 КУпАП остаточно визначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Згідно із вказаною постановою, 20 листопада 2023 року о 18 год 30 хв по вул. Шевченка в с. Замулинці Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Lexus RX 350», номерний знак « НОМЕР_1 », порушивши пункт 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв наїзд на запаркований транспортний засіб марки «Audi A6», номерний знак « НОМЕР_2 », в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Крім того, ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Внаслідок ДТП автомобіль марки «Audi A6» отримав пошкодження у вигляді розбитих заднього бампера, задньої кришки багажника та заднього лівого стопу, деформації заднього лівого крила, пошкодження лак офарбованого покриття заднього правого крила (а.с.14-16). 
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , власником транспортного засобу марки «Audi A6», номерний знак « НОМЕР_2 » є ОСОБА_1 (а.с.12-13). 
МТСБУ за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 20 листопада 2023 року за участю транспортного засобу марки Audi з номерним знаком « НОМЕР_2 », прийнято рішення про виплату відшкодування у розмірі 89 661, 80 грн, що підтверджується відповідним повідомленням від 07 березня 2024 року (а.с.17). 
Згідно із висновком експертного товарознавчого дослідження, визначення вартості матеріального збитку № 0041/ТЛ-24, складеним 23 січня 2024 року експертом ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням досліджуваного легкового автомобіля марки «Audi A6» з реєстраційним номернии знаком « НОМЕР_2 », 1999 року випуску на момент дослідження становить 100682 грн (а.с.18-48).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 041 від 20 січня 2024 року, ОСОБА_1 на підставі договору № 04/2-1 від 16 січня 2024 року сплатив судово-експертній фірмі «Експо-Фірма» 3400 грн (а.с.17а).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). 
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV в редакції чинній на час спірної ДТП).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та в подальшому підтримано в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.
Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
У спірному випадку, позивачем як потерпілою особою пред`явлено вимогу до відповідача як винуватця ДТП, цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП застрахована не була, про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку виплатило МТСБУ, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, який виник між сторонами зазначеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що належним відповідачем у справі повинен бути страховик, а не ОСОБА_2 .
У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження, визначення вартості матеріального збитку № 0041/ТЛ-24, складеного 23 січня 2024 року експертом ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням досліджуваного легкового автомобіля марки «Audi A6» з реєстраційним номернии знаком « НОМЕР_2 », 1999 року випуску на момент дослідження становить 100682 грн. Водночас, МТСБУ прийняло рішення про відшкодування позивачу шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП, яка мала місце 20 листопада 2023 року, в розмірі 89661,80 грн, що свідчить про недостатність вказаної суми для повного відшкодування шкоди позивачу.
Отже, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (14420 грн), яка одержана від страховика підлягає відшкодуванню на користь позивача із ОСОБА_2 , а також підлягають стягненню понесені позивачем витрати по оплаті вартості проведення експертного дослідження у розмірі 3400 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, страховик виплатив оцінену шкоду виходячи з норм наведеного закону щодо порядку визначення розміру страхового відшкодування, яка ніким не оспорювалася. Її виявилося не достаньо для погашення суми збитку, визначеного експертом позивача, тому висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення різниці з винної особи через недостатність страхового відшкодування є неправильним.
Колегія суддів звертає увагу на те, що стороною відповідача розмір шкоди, визначений у висновку експерта, також жодним чином не спростовано. Посиланння у відзиві на позовну заяву на той факт, що позивачем не надано доказів на підтвердження проведення фактичного ремонту автомобіля колегія суддів уважає безпідставним, оскільки така обставина не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди з огляду на те, що норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини не зобов`язують потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, тільки у випадку здійснення ремонтних робіт.
В частині стягнення моральної шкоди апеляційний суд уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції виходить із того, що сама по собі обставина пошкодження належного позивачеві автомобіля, сам факт ДТП з вини відповідача, є підтвердженням заподіянння позивачу моральної шкоди, яка полягала у надмірному хвилюванні, переживанні, потребі докласти додаткові зусилля для організації щоденного життя у зв`язку із неможливістю використовувати транспортний засіб. Однак, керуючись вимогами закону, якими визначено загальні критерії та принципи, котрі враховуються судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, у тому числі вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд уважає за необхідне стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь із відповідача матеріальної шкоди в сумі 14 420,20 грн, моральної шкоди у сумі 2 000 грн, а також витрат на підготовку експертного висновку в сумі 3400 грн.
Розподіл судових витрат
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Встановлено, що за подання позову позивач повинен був сплати судовий збір (з урахуванням ціни позову) у розмірі 1211,20 грн, а за подання апеляційної скарги – 1816,80 грн. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги та частково вимоги апеляційної скарги, витрати, понесені позивачем на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 771,53 грн ((1211,20*25,48%)+(1816,80*25,48%)).
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок адміністративного правопорушення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 420,20 грн матеріальної шкоди, 2 000 грн моральної шкоди, а також витрати на підготовку експертного висновку в сумі 3400 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 771,53 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:                                                                Л. В. Василишин 
Судді:                В. М. Барков
               І. О. Максюта