П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/13954/23	

Перша інстанція: суддя Величко А.В.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :
15 листопада 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 336016 від 13.01.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою винесення оскаржуваної постанови є виявлений під час рейдової перевірки факт перевезення пасажирів на транспортному засобі БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 , за відсутності схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квитково-касового листа. 
Однак, позивач не здійснює перевезення пасажирів, виявлений транспортний засіб йому не належить та не перебуває у користуванні, а водій не знаходиться з позивачем у трудових відносинах.
Таким чином, з боку відповідача не доведено належними та допустимими доказами факт здійснення 13.12.2021 року ФОП ОСОБА_1 пасажирських перевезень на транспортному засобі БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 
Також позивачем вказано на порушення процедури застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки відповідачем не забезпечено належне повідомлення позивача про розгляд справи та не забезпечено можливість реалізувати свої права. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначено, що під час рейдової перевірки виявлено т/з БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . Вказаний т/з згідно до тимчасового реєстраційного талону належить ОСОБА_1 . Відповідач вважає доведеним факт того, що позивач є перевізником і в порушення законодавства про автомобільний транспорт у нього відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду. Також зазначено, що для забезпечення права позивача на участь у розгляді справи, йому надсилалось запрошення, але через його неявку справу розглянуто за його відсутністю.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначені доводи, які за суттю та змістом відповідають відзиву на позовну заяву. Окремо відповідачем наголошено на належному підтверджені факту, що позивач у спірних правовідносинах є належним суб`єктом відповідальності, оскільки являється автомобільним перевірником. Зокрема, вказаний факт підтверджується належність транспортного засобу позивачу та його реєстрація ФОП з основним видом діяльності: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.   
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем з 09.03.1998 року. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.
З 05.01.2011 року ФОП ОСОБА_1 має діючу ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, з дозволеним видом робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами.
13.12.2021 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області м. Вознесенськ по вул. Кірова на підставі направлення на перевірку, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. 
За результатами перевірки складено акт від 13.12.2021 року №320150, в якому зафіксовано порушення відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац 3 частина 1 - перевезення пасажирів по маршруту «Вознесенськ-Прибужани» за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду. 
Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області направлено запрошення на адресу ФОП ОСОБА_1 для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 04.01.2022 року. Проте, позивач не отримав вищезазначене запрошення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою про повернення / досилання (ф. 20) від 23.12.2021 року.
На підставі акту перевірки №320150, відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області 13.01.2022 року прийнято постанову №336016 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Стверджуючи про протиправність застосування адміністративно-господарського штрафу,  позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача не з`ясовано та не встановлено належними доказами особу автомобільного перевізника. 
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».
Частиною першою ст. 39 Закон України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для регулярних пасажирських перевезень: 
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; 
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачені види відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Так, відповідно до абз.3  ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказаними нормами чітко визначено обов`язок наявності у автомобільних перевізників необхідних документів для здійснення регулярних пасажирських перевезень.
Як вбачається з матеріалів справи до позивача, як до перевізника, застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн за відсутність у водія  під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квитково-касового листа, що передбачено абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 року № 278, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703, затверджений «Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» (далі - Порядок № 278).
Згідно п. 1. 2 схема автобусного маршруту - нанесена на карту автомобільних доріг відповідної місцевості або на її фрагмент чи на план міста або на його фрагмент лінія шляху проходження маршруту.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Відповідно до п.1.4. Порядку №278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України (далі - Державтоінспекція).
Отже, для підтвердження наявності статусу «автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів» у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III необхідно встановити дві ознаки: 1) перевезення пасажирів транспортним засобом за оплату; 2)  використання транспортного засобу на законних підставах.
Необхідність встановлення автомобільного перевізника, сформована у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 420/15732/22, від 14 листопада 2024 року у справі№  440/8156/23, від 13 березня 2025 року у справі №120/10641/22.
В поданій позовній заяві позивач взагалі заперечує факт здійснення ним нерегулярних пасажирських перевезень з застосування транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 , зокрема 13.12.2021 року.
З метою встановлення належного перевізника, суд апеляційної інстанції ухвалою від 08.04.2025 року витребувано від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 :
відомості стосовно власника транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 ; 
документи щодо передачі транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; 
документи щодо передачі транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 від ОСОБА_1 третім особам, в т.ч. ОСОБА_2 .
16.04.2025 року на виконання вказаної ухвали позивач подав до суду письмові пояснення та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), відповідно до якого власником є ОСОБА_3 .
Також колегія суддів дослідила надані пояснення позивача, згідно з якими він не є власником чи користувачем транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 , тому відповідно не міг передати його третім особам, у т.ч. ОСОБА_2 . З останнім не знайомий. 
Отже, враховуючи надані учасниками справи докази, колегія суддів констатує, що єдиним доказом, який співвідноситься з позивачем є тимчасовий реєстраційний талон  ХХТ №027405 (дійсний до 21.05.2031 року), який дає ОСОБА_1 право користування транспортним засобом БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 14-15).
Згідно п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1371, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Таким чином, тимчасовий реєстраційний талон засвідчує бажання власника транспортного засобу передати його у користування іншій особі, а не вказує на використання транспортного засобу такою особою.
В контексті наведеного, тимчасовий реєстраційний талон  ХХТ №027405 не може беззаперечно свідчити про використання позивачем транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 , 13.12.2021 року для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, за відсутності інших доказів та не доводить, що позивач є перевізником.
В акті ж перевірки від 13.12.2021 року №295221 відсутній підпис водія транспортного засобу та у графі «пояснення водія про причини порушень» відповідачем зазначено, що водій від підпису та пояснення відмовився.
Отже, матеріали справи не містять жодного доказу, який би доводив, що ФОП ОСОБА_1 є перевізником транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 .
Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що 13.12.2021 року здійснювалось перевезення пасажирів з використанням транспортного засобу БАЗ А079.23 Еталон, д.н. НОМЕР_1 .
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року по справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
У постанові від 22 лютого 2023 року по справі № 240/22448/20 Верховний Суд наголошував, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт встановлена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Тобто, положення відповідної статті не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача не було з`ясовано та не встановлено належними доказами особу автомобільного перевізника, що виключає накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова № 336016 від 13.01.2022 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 листопада 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька
Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія
Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко