ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року
м. Київ
справа № 207/722/23
провадження № 51-2686 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисника                                          ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 12022041780000575 за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 17 листопада 2022 року по 21 листопада 2023 року включно.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
 
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 17 листопада 2022 року приблизно о 17:47 год., в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку № 130 по просп. Аношкіна в м. Кам`янське, умисно, з корисливих мотивів, підійшла зі спини до ОСОБА_8 , смикнула її за верхній одяг та капюшон, від чого остання втратила рівновагу та впала на ліве коліно, тримаючи в руці сумку. В цей час ОСОБА_7 нанесла потерпілій не менше трьох ударів рукою в плече та кілька разів потягнула за волосся. Потерпіла декілька раз намагалася встати, але обвинувачена, з метою подолання її супротиву та отримання можливості заволодіти сумкою, продовжила наносити удари по голові (у загальній кількості не менше 5), і одночасно тягти за верхній одяг у напрямку проїжджої частини. Дотягнувши, повалила її на правий бік на дорогу, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалося явищами струсу мозку, тобто легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Після цього ОСОБА_7 ривком вихопила з рук потерпілої сумку, в якій знаходилися гроші, золота каблучка та інші речі, всього на загальну суму 22 629,15 грн.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 , зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує на відсутність корисливого умислу, оскільки обвинувачена вважала сумку своєю, вчиняла дії не на заволодіння сумкою, а лише тягла потерпілу за одяг, факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у виді струсу головного мозку не доведено доказами.
Стверджує про порушення права підозрюваної на захист, оскільки їй не роз`яснили право обирати захисника на власний розсуд, натомість призначили безоплатного захисника.
Посилається на недопустимість як доказів:
- показань зацікавленого свідка ОСОБА_9 , які суд виклав вибірково та безпідставно відмовив у повторному допиті свідка;
- висновку судово-медичної експертизи, який базується на медичній документації потерпілої, яка слідчим не вилучалася і експерту не надавалася; ця документація відсутня в матеріалах провадження, що позбавило сторону захисту можливості ознайомитися з нею;
- упізнання обвинуваченої свідком ОСОБА_9 проводилося з порушенням вимог ст. 228 КПК України, поняті були зацікавленими особами, учасникам не роз`яснювалися їх права, а тому протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом;
- ОСОБА_7 не була повідомлена про здійснення відеозапису боді-камерами співробітників поліції, а тому її показання на цих записах отримані в незаконний спосіб.
Суд апеляційної інстанції наведені аргументи проігнорував, не дав на них переконливих відповідей, а тому ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисник у судовому засіданні підтримав скаргу з наведених мотивів та просив її задовольнити.
Прокурор у суді касаційної інстанції заперечувала проти задоволення скарги та просила залишити судові рішення без зміни.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів, наведених у скарзі, касаційний суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
 
Мотиви суду
 
У касаційній скарзі захисник висловлює незгоду з встановленими судом фактичними обставинами справи, викладає власну версію події. При цьому вказує на неповноту судового розгляду та не погоджується з оцінкою доказів, наданої судами.
 
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, й за змістом ст. 433 КПК України не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тому ці доводи захисника не можуть бути предметом перевірки в касаційному порядку.
 
У той же час це було предметом належної перевірки судів нижчих інстанцій. 
 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є  рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Відповідно до ст. 94 цього Кодексу суд за своїм внутрішнім переконанням досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
 
Наведені норми закону вимагають від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Тому суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.
 
Під час розгляду даного кримінального провадження місцевий суд, дотримуючись положень вказаної норми процесуального закону, безпосередньо дослідив та оцінив усі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилалась сторона захисту, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного та в повній мірі підтверджують висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні  злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. З такими висновками погодився й суд апеляційної інстанції. 
 
Суди зазначили, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю доведена: показаннями потерпілої ОСОБА_8 щодо обставин нападу на неї. Свої показання потерпіла підтвердила під час проведення слідчого експерименту, де відтворила обставини нападу, заволодіння її сумкою та пояснила яким чином їй вдалося повернути своє майно. Показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які бачили як дві жінки бігали навкруги автомобіля, при цьому тягали сумку, потім одна з них впала, а друга (обвинувачена) стала її бити. Свідки відтягнули жінку від потерпілої, при цьому повідомили, що від обвинуваченої було чутно запах алкоголю.
 
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які прибули на місце події за викликом, пояснили, що потерпіла скаржилася, що на неї напали, побили та пограбували, забравши сумку з речами. Жінка, на яку вказала потерпіла як на нападницю, вела себе агресивно, нецензурно виражалася, заперечувала свою вину, погрожувала співробітникам поліції і свідкам та перебувала в стані алкогольного сп`яніння. На той момент у них була нагрудна боді-камера, яка працювала та все записувала.
 
Згідно висновку від 18 листопада 2022 року ОСОБА_7 перебувала на момент її затримання в стані алкогольного сп`яніння.
 
Протоколами пред`явлення особи для впізнання зафіксовано, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 впізнають ОСОБА_7 як жінку, яка напала на потерпілу та намагалася відкрито заволодіти її сумкою. Згідно протоколу огляду предмету, а саме флеш-накопичувача з відеозаписом камер, що розташовані над входом в аптеку ТОВ «Фармація Дніпра», видно як потерпілу, так і обвинувачену, які проходять по вулиці. При цьому обвинувачена знаходиться сама, до неї ніхто не підходить, що спростовує її версію, ніби потерпіла штовхнула її, від чого сумки впали і вона помилково підняла не свою сумку.
 
Доводи захисника про відсутність корисливого умислу не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки будь-яких логічних пояснень своїм діям ОСОБА_7 не дала. Її твердження, що вона вважала сумку своєї спростовуються матеріалами провадження, оскільки судами чітко встановлено, що її сумка весь час перебувала у обвинуваченої, вона за кольором та формою суттєво відрізнялася від сумки потерпілої. Крім того, обвинувачена постійно змінювала свої показання, що свідчить про їх надуманість.
 
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачена не знала про вміст сумки потерпілої, а тому не могла мати корисливий мотив на її заволодіння, є голослівними. Факт наявності чи відсутності у потерпілої особи на момент вчинення кримінального правопорушення майна або грошей, необізнаність нападника про цінні речі у потерпілого не виключає наявності у діях нападника складу злочину. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 187 КК України, є закінченим з моменту нападу, який вчиняється з метою заволодіння чужим майном. При цьому сам по собі факт наявності чи відсутності в обвинуваченої особи інформації про те, яке саме майно є у потерпілої особи, не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення. Тому відсутність матеріальної шкоди для потерпілої за наслідками злочину не має значення для кваліфікації дій винної.
 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого предмета та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Свої висновки експерт підтвердив у судовому засіданні.
 
Доводи захисника, що експерту для проведення цієї експертизи була надана медична документація потерпілої, яка слідчим не вилучалася і в матеріалах справи не міститься, були предметом перевірки судів. При цьому апеляційний суд обґрунтовано послався на практику Верховного Суду, висловлену в постановах від 02 листопада 2021 року (справа № 757/3303/15-к) та від 13 вересня 2022 року (справа № 189/676/17), де зазначено, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті статті 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом.
 
Колегія суддів звертає увагу на висновок, який міститься у постанові об`єднаної палати ВС від 27 січня 2020 року в справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19), де вказано, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких зроблено висновок експертом, не є підставою для визнання його недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку.Відповідно до положень процесуального законодавства, які визначають права учасників кримінального процесу (зокрема статті 42, 43, 56, 61, 62 КПК України), будь-який учасник провадження має право надавати докази у кримінальному провадженні. Таким чином, потерпілий вправі надати докази, у тому числі медичну документацію, яка стосується його, як суду, так і іншому учаснику кримінального провадження, якщо вважає це за можливе і необхідне. Таким чином, надання потерпілим матеріалів, що перебувають у його володінні, для проведення експертного дослідження не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону (ч. 3 ст. 101 КПК України). Також, якщо потерпілий добровільно надає доступ до речей або документів, які перебувають у його володінні, іншій стороні або експерту, то така дія не вимагає дозволу слідчого судді.
 
В суді було встановлено, що амбулаторну картку потерпілої та всі документи для проведення експертизи їй були надані слідчим, хоча вони й не вказані в постанові про призначення експертизи, але в тексті самої експертизи є вказівка на документацію, яка була надана. Крім того,  потерпіла вказала, що самостійно надала слідчому свої медичні документи.
 
Враховуючи наведене, суди обґрунтовано визнали висновок судово-медичної експертизи допустимим доказом.
 
Також судами були перевірені доводи захисника про недостовірність показань свідка ОСОБА_9 та недопустимість як доказу протоколу упізнання обвинуваченої цим свідком.
 
Суд зазначив, що показання цього свідка повністю узгоджуються з іншими доказами по справі, в судовому засіданні він чітко вказував на обвинувачену, як на особу, яка вчинила протиправні дії, його показання співпадали з даними протоколу проведення упізнання. 
 
Відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, упізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання зі свідком ОСОБА_9 , слідча дія проводилася з дотриманням вимог цієї норми закону, свідок пояснив, за якими ознаками він може впізнати особу та чітко вказав на ОСОБА_7 як на жінку, що била іншу жінку, потім вихопила у потерпілої сумку та побігла від неї. Суд не знайшов підстав для визнання показань свідка ОСОБА_9 недостовірними або неправдивими, оскільки не встановлено підстав для його упередженості. Свідку та понятим перед початком цієї слідчої дії роз`яснили їх права, а тому твердження захисника про недопустимість цього доказу безпідставні.
 
Крім того, стороною захисту не було наведено переконливих аргументів для повторного допиту вказаного свідка, а тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання захисника. Такі дії суду не потягнули за собою неповноту судового розгляду та не вплинули на можливість ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
 
Твердження про порушення прав ОСОБА_7 внаслідок того, що вона не повідомлялася про застосування технічних приладів у виді запису боді-камер поліцейських, також є безпідставними.
 
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої.
 
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. При цьому названа Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попереднього попередження особи, яку він фіксує.
 
Враховуючи викладене, суд обґрунтовано визнав відео з боді-камер поліцейських допустимими доказами.
 
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування була позбавлена права на захист, а саме, обирати захисника за власним вибором, були також предметом перевірки судів і визнані безпідставними.
 
Забезпечення права на захист передбачає надання підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри, користуватися правовою допомогою захисника. Слідчий зобов`язаний роз`яснити підозрюваному його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 213 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. Цих вимог було дотримано. 
 
Під час затримання ОСОБА_7 був складений протокол затримання, роз`яснено їй право на захист, право мати захисника та побачення з ним, і призначено безоплатного захисника ОСОБА_17 . На цьому протоколі стоїть підпис затриманої, що свідчить про її обізнаність зі своїми правами. Оскільки на момент затримання підозрюваною ще не було залучено захисника, тобто не було укладено договір на платній основі із захисником, то залучення слідчим захисника за призначенням відповідало вимогам ст. 49 КПК України. 
 
У подальшому обвинувачена уклала 21 листопада 2022 року договір з адвокатом ОСОБА_6 , якого було одразу залучено до участі у кримінальному провадженні. До залучення захисника у справі жодних слідчих дій з підозрюваною не проводилося. Враховуючи це, суди зробили правильний висновок про відсутність порушення права обвинуваченої на захист.
 
Отже, місцевий суд, виконуючи приписи ст. 94 КПК України, ретельно дослідив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз досліджених доказів і дав їм належну оцінку як окремо, так і їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять наявність у діях засудженої складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. 
 
Суд апеляційної інстанції у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційних скарг та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК України  мотиви на їх спростування.
 
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином  вмотивованою, вона в повній мірі відповідає  вимогам статей 370, 419 КПК України, тому  касаційні доводи адвоката про протилежне теж неприйнятні.
 
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                         ОСОБА_3