ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2025 р.	Справа № 520/32208/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 21.01.25 року у справі № 520/32208/23
за позовом       ОСОБА_1      
до       Військової частини НОМЕР_1                                      
            про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 )  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не у повному розмірі ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 05.10.2023 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 з 24.02.2022 по 31.12.2022 включно, вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2022 рік), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2022 рік - 2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 з 01.01.2023 по 05.10.2023 включно, вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2023 рік), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2023 рік - 2684,00 грн. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені протягом 2022 та 2023 років суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2022 рік - 2481,00 грн. та на 2023 рік - 2684,00 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 24.02.2022 по 05.10.2023 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 24.02.2022 по 05.10.2023 включно;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік терміном 14 календарних днів, як учаснику бойових дій;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік терміном 14 календарних днів, як учаснику бойових дій.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 частково задоволено позов.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. – 2481,00 грн., з 01.01.2023 по 05.10.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р – 2684,00 грн.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022- 2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 05.10.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023- 2684,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 520/32208/23 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.05.2023 по 05.10.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023- 2684,00 грн. Прийнято в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог                    ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/32208/23  залишено без змін.
ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та порушення прав позивача,  підтверджених рішенням суду у справі №520/32208/23 (за підписом його представника), в якій, висловлюючи доводи на її підтвердження та на протиправність дій відповідача під час виконання рішення суду та виплати суми у розмірі 2310,51 грн., просив суд її задовольнити. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 у порядку ст.383 КАС України у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року у даній справі та постановити ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 КАС України.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд першої інстанції мав розглянути подану представника позивача заяву у порядку ст.383 КАС України до 28.12.2024, а не 21.01.2025, тобто останній порушив вимоги ч.5 ст.383 КАС України при розгляді заяви позивача. Окрім того, зазначає, що позивач при подачі цієї заяви виконав всі вимоги. Зазначає, що на даний час судове рішення у даній справі не виконано суб`єктом владних повноважень - відповідачем, тобто рішення не виконано з вини командування Військової частини НОМЕР_1 . Вказує, що згідно з розрахунками представника позивача сума, яка мала бути виплачена відповідачем майже в 100 раз перевищує суму у розмірі 2310,51, а Державна виконавча служба, стягнувши 32 000 грн. виконавчого збору навіть не перевірила правильність розрахунків відповідача. Вважає, що необхідно прийти до висновку, що є достатньо підстав для задоволення позиву його заяви у порядку ст.383 КАС України.  
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Другого апеляційного адміністративного суду з заявою про розгляд справи у відсутність особи, яка бере участь у справі, в якій просила суд апеляційної інстанції здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності її представника, а задоволенні скарги відмовити.  
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача,  позивача та його представника  в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/32208/23 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 24.02.2022 р. по 31.12.2022 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. - 2481,00 грн., з 01.01.2023 року по 05.10.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р - 2684,00 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 р. по 31.12.2022 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р.- 2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 р. по 05.10.2023 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р.-2684,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 520/32208/23  скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.05.2023 по 05.10.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023- 2684,00 грн. Прийнято в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 520/32208/23 - залишено без змін.
Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи                                 №520/32208/23.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною 06.08.2024 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75705924 щодо примусового виконання виконавчого листа №520/32208/23, виданого 05.08.2024 Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із множенням на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною 06.08.2024 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75706152 з примусового виконання виконавчого листа №520/32208/23, виданого 05.08.2024 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 р. по 31.12.2022 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022- 2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/32208/23 від 11.07.2024 р. та рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/32208/23 від 29.04.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ №2305 від 19.08.2024 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 - 2 481,00 грн.  та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р -2 684,00 грн.  з урахуванням виплачених сум з вирахуванням податків та зборів у сумі 2310 грн.             51 коп.
Згідно платіжної інструкції №15655 від 27.08.2024 ОСОБА_1 здійснено виплату грошового забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/32208/23 від 29.04.2024 (за наказом №2305 від 19.08.2024) у розмірі 2310,51 грн.
25.10.2024 за вх.№ 8465 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла відповідь від Військової частини НОМЕР_1 , згідно якої наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2024 № 2305 "Про виплату грошового забезпечення за рішенням суду" наказано здійснити виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 -2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум за період з 01.01.2023 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 - 2684,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум з вирахуванням податків і зборів у сумі 2310,51 грн.
29.10.2024 державним виконавцем на підставі вищевказаної заяви військової частини НОМЕР_1 та п. 9 ч.1 ст.ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 75705924.
ОСОБА_1 , не погодившись із розміром грошового забезпечення, який виплачено позивачу на виконання судового рішення у справі, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та порушення прав позивача , підтверджених рішенням суду по справі №520/32208/23 (за підписом його представника).
В обґрунтування заяви зазначив щодо протиправних дій, як на його думку, відповідача під час виконання рішення суду та виплати суми у розмірі 2310,51 грн. Зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 не надала, ані до суду, ані до виконавчої служби точні розрахунки заборгованості перед позивачем, при цьому вказавши, що сума у розмірі 2310,51 грн. є невірною та протиправною, що суттєво порушує права позивача під час виконання рішення суду. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви, поданої в порядку 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. Суд зазначив, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки викладені у ній обставини не є підставою для здійснення повторної оцінки виконання судового рішення або встановлення конкретного розміру сум грошового забезпечення, які не були предметом розгляду у справі № 520/32208/23.
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує “право на суд”, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.129-1 Конституції України.
Згідно з приписами ст.372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Згідно приписів ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. 
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Так, КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, визнання протиправними рішень, дій на стадії виконання судового рішення. 
Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Колегія суддів зазначає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у т.ч. і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Так, з матеріалів встановлено, що  резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/32208/23 містить зобов`язальний характер щодо здійснення відповідачем нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 р. по 31.12.2022 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р.- 2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум; за період з 01.01.2023 р. по 05.10.2023 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р.- 2684,00 грн. та множенням на відповідні тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/32208/23 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.05.2023 по 05.10.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023- 2684,00 грн. Прийнято в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/32208/23 залишено без змін.
Державним виконавцем постановами від 29.10.2024 було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №75706152 та ВП №75705924 на підставі п. 9 ч. 1 ст.ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно даних Автоматизована система виконавчого провадження Міністерства юстиції України станом на дату прийняття цієї постанови суду апеляційної інстанції стан вказаних вище виконавчих проваджень: завершено. 
Наведене вище вказує на факт виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №520/32208/23.
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі від 29.04.2024, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024  у справі №520/32208/23 на відповідача було покладено обов`язок щодо здійснення позивачу виплати грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 - 2 481,00 грн. та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р -2 684,00 грн.  з урахуванням виплачених сум.
Під час розгляду справи №520/32208/23 суд не досліджував питання числового значення сум, які підлягають виплаті позивачу, і не встановлював їх остаточного розміру.
Отже, суд зобов`язав відповідача діяти у визначених законом межах, використовуючи конкретно визначені показники прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідні періоди, залишивши вирішення питання обчислення конкретних сум на виконання рішення за суб`єктом, на якого покладено обов`язок - відповідача. 
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  позивач фактично наводить власний розрахунок належних йому сум, який не підтверджено відповідними доказами, а тому поданий позивачем розрахунок є суб`єктивним баченням позивача того, які суми йому належать. 
Обставини, на які посилається позивач у своїй заяві , не вказують на невиконання рішення суду, а стосуються лише оцінки правильності розрахунків, що не було предметом судового розгляду.
Колегія суддів зазначає, що надання правової оцінки діям відповідача, які не охоплювалися предметом спору, в межах процедури судового контролю (в порядку ст.383 КАС України), є неприпустимим, оскільки за таких обставин суд фактично вирішить новий публічно-правовий спір між сторонами.
При цьому,  викладені у заяві позивача у порядку ст.383 КАС України обставини можуть бути самостійним предметом судового розгляду (іншого публічно-правового спору між сторонами). 
З урахуванням наведеного вище, викладені в апеляційній скарзі доводи  про те, що на даний час судове рішення у даній справі не виконано суб`єктом владних повноважень  - відповідачем,  є необґрунтованими.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. 
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості заяви ОСОБА_1 у порядку ст.383 КАС України у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а відтак правильності висновків суду першої інстанції про відмову у її задоволенні. 
Доводи апеляційної скарги щодо достатності підстав для задоволення позиву його заяви у порядку ст.383 КАС України, є такими, що не узгоджуються із висновками суду у даній справі.
Щодо посилання в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції мав розглянути подану представника позивача заяву у порядку ст.383 КАС України до 28.12.2024, а не 21.01.2025, тобто останній порушив вимоги ч.5 ст.383 КАС України при розгляді заяви позивача, то колегія суддів аналізуючи приписи ч.3 ст.317 КАС України, якою унормовано порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, зазначає, що останні не містять такої підстави, як порушення судом строку розгляду заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України. Окрім того, зміст приписів абз.2 ч.2 ст.317 КАС України вказує на те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відтак, з огляду на наведене вище, зазначені доводи скарги підлягають відхиленню, як необґрунтовані. 
Інші доводи у справі не впливають на вирішення даної справи та на правильність                     висновків суду.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до     неправильного вирішення питань, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами; суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін
З огляду на приписи ч.2 ст.328 КАС України, дана постанова суду апеляційної інстанції                  не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року у справі № 520/32208/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	О.А. Спаскін    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  26.03.2025 року