Дата документу 09.04.2025 Справа № 337/556/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/556/25                                                 Пр. № 22-ц/807/790/25	Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2025 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
за участі секретаря                                        Бєлової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису
ВСТАНОВИВ:

03.02.2025 року ОСОБА_1  в особі представника – адвоката Балкового Р.Л. звернулася до суду із вищезазначеною заявою (а.с.1-4), в якій просила видати обмежувальний припис ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким заборонити наближатися на відстань у 500 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць, що часто відвідуються   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 (шість) місяців.
В обґрунтування своєї заяви заявник зазначала, що протягом останніх місяців шлюбу, починаючи з серпня 2024 року,   ОСОБА_4 систематично вчиняв акти фізичного та психологічного насильства щодо неї, її падчерки та спільної дитини. Факти домашнього насильства зафіксовані у постановах суду, якими відповідача неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Однак адміністративні стягнення не зупинили відповідача, і насильство продовжилося навіть після розірвання шлюбу. Після розлучення   ОСОБА_4 продовжив психологічний тиск, телефонні погрози, переслідування, образи. 24.01.2025 року стосовно нього було винесено терміновий заборонний припис, однак це не зупинило його агресивну поведінку. Позивачка зазначає, що постійні акти насильства та залякування спричинили серйозні психологічні травми у дітей. Доказами цього є медична довідка з дитячої лікарні та характеристики дітей із навчальних закладів, які підтверджують погіршення їхнього психоемоційного стану. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Котляра А.М. (а.с.26). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.27-28) провадження у цій справі відкрито в порядку окремого провадження.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2025 року (а.с.83-89)заяву   ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), строком на шість місяців з дня ухвалення рішення, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: - заборонити наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; - заборонити вести листування, телефонні переговори з   ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати   ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
В частині видачі обмежувального припису стосовно    ОСОБА_4 , яким заборонити спілкування та зустрічі із дитиною    ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено. 
Про видачу обмежувального припису повідомлено уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік. Попереджено ОСОБА_4 , що за умисне невиконання обмежувальних приписів передбачена кримінальна відповідальність за ст. 390-1 КК України. Судові витрати пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднесено на рахунок держави.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, заявник     ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.93-99) просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у видачі обмежувального припису стосовно  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити; видати обмежувальний припис    ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким заборонити наближатися на відстань у 500 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць, що часто відвідуються  ОСОБА_3 . Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати    ОСОБА_3 , якщо він за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Заборонити вести листування, телефонні переговори з    ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 (шість) місяців.
В автоматизованому порядку 06.03.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.104). Ухвалою апеляційного суду від 07.03.2025 року (а.с.105) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 18.03.2025 року (а.с.108). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 19.03.2025року (а.с.109), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.110).
Заінтересована особа ОСОБА_4  подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі (а.с.122-130).
У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, заінтересована особа  ОСОБА_4  не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , був на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та є на час перегляду цієї справи апеляційним судом малолітньою дитиною, а тому він не міг бути у суді першої інстанції і не може бути в апеляційному суді залучений до участі особисто як заінтересована особа у цій справі в силу вимог ст. 42 ч. 3, 46, 47 ч. 1 ЦПК України (у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи; здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки …заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні особи …; здатність особисто здійснювати цивільні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття), а лише - в особі його законного представника – у цій справі це заявник    ОСОБА_1 , як мати цієї малолітньої дитини, яка фактично у тому числі у цій справі заявляла вимоги також і в інтересах цієї малолітньої дитини, які суд першої інстанції у цій справі розглядав по суті в оскаржуваній частині, а тому апеляційний суд також по суті переглядає останні в апеляційному порядку в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України. 
Оскільки, надмірний формалізм – це здебільшого негативне оціночне поняття, яке означає нехтування процедурою, визначеною законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки недотримання такої процедури переважають принцип розумності (доцільності, раціональності). Надмірного формалізму при ухваленні судових рішень судом у цивільних справах не повинно бути.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_4 за присутності його представника – адвоката Полулях С.Ю. (а.с.126), заявника ОСОБА_1 та представника останньої – адвоката Балкового Р.Л. (а.с.100).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді – доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , яка у тому числі на запитання апеляційного суду визнала, що між нею та батьком дитини на сьогодні відсутні будь-які спори у суді з приводу визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , 2024 р.н., виховання останнього тощо; представників сторін – адвокатів Балкового Р.Л. та Полулях С.Ю., а також в порядку задоволення клопотання сторони апелянта – додатково в апеляційному суді думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відсутності у залі суду заявника (матері дитини) у присутності спеціаліста (психолога) ОСОБА_6 , яка одночасно є викладачем у цієї дитини у школі (а.с.76-78, 131), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частин в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що заінтересована особа    ОСОБА_4  із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції  погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.
Заявник     ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні її вимог про видачу обмежувального припису стосовно  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони заявника, і лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у задоволенні її вимог про видачу обмежувального припису стосовно  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявника     ОСОБА_1 в інтересах малолітнього     ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в оскаржуваній частині у цій справі, керувався ст.ст. 19, 141, 268, 272, 293, 294, 350-6, 350-8 ЦПК України та виходив із такого. 
Відсутність доказів вчинення домашнього насильства з боку   ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 . Цей факт підтвердив і сам малолітній ОСОБА_3 , 2014 р.н., якій пояснив суду, що батько ніколи не проявляв агресії у відношенні нього, він не відчуває будь-якої загрози з боку батька.
Висновок експертки (психолога ОСОБА_7 ) № 032 від 25.01.2025 року (а.с. 37-69), в якому зазначено, що за результатами експертного психологічного дослідження є психотравмуюючими для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про це свідчить гострота переживань, пов`язаних із конфліктною ситуацією між батьками, підтверджує, що сімейний конфлікт існує саме між батьками дитини, жодних протиправних дій у відношенні до сина    ОСОБА_4 не вчиняв. 
Видача обмежувального припису в частині обмеження спілкування ОСОБА_4 з сином є безпідставною, оскільки порушить передбачене ст. 157 СК України право батька, якій не позбавлений батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , 2014 р.н., та який проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з нею.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає.
Доводи апеляційної скарги заявника  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  є такими, що дублюють доводи її заяви у суді першої інстанції в оскаржуваній частині, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині рішення, а лише відображають позицію заявника  ОСОБА_1 , яку вона та її представник вважають єдино вірною та правильною.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України у цій справі сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги сторони заявника, зокрема: додатково заслухав вже в апеляційному суді думку малолітнього сина ОСОБА_8 , 2014 р.н., якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що «…батько не вчиняв саме відносно нього будь-якого насилля, лише відносно матері у його присутності; він зараз не хоче спілкуватись із батьком, можливо, пізніше..», якою не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильно здійснені висновки суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині. 
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуваній частині.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заявника  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 350-5 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розміром цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови заявнику у задоволенні її апеляційної скарги, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що заявник в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 15.04.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.