ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 908/51/25	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.
за участю представників учасників справи:
від ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області- ОСОБА_2 на підставі ордеру;
від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк   «УКРГАЗБАНК», м. Київ-Світич Павло Володимирович в порядку самопредставництво.
від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ», м. Запоріжжя –не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області
на ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 року м. Одесі, суддя першої інстанції Нікітенко С.В., повний текст складено та підписано 25.03.2025 року
у справі № 908/51/25
за позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк     «УКРГАЗБАНК», м. Київ
до відповідача: ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області
за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ», м. Запоріжжя
про стягнення 50 170  683 грн 81 коп.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову та ухвали суду першої інстанції.

26 грудня 2024 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», м.Київ звернулось до Господарського  суду Запорізької області з позовною заявою  до ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області,  в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області  грошові кошті у розмірі 50  170  683 грн 81 коп., яка складається з простроченої заборгованості  по кредиту у розмірі 48  598  553 грн 96 коп., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 1  472  129 грн  85 коп., заборгованості зі сплати штрафу  у розмірі 100 000 грн. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області (суддя Федько О.А.) від 06.01.2025 позовну заяву (вих. № 117/38750/2024 від 26.12.2024) з усіма додатками, заяву про забезпечення позову (вих. №117/39041/2024 від 30.12.2024) з додатками передано за підсудністю на розгляд до Господарського суду Одеської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 справу № 908/51/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Разом з позовною заявою Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», м.Київ  звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на право ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області  на частки у розмірі:
- 75,2% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» (код ЄДРПОУ: 45377414);
- 70% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП» (код ЄДРПОУ: 44556596);
- 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ» (код ЄДРПОУ: 43957596);
- 83,95% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕП» (код ЄДРПОУ: 31817878).
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості у розмірі 50  170  683 грн 81 коп., що виникла в результаті неналежного виконання позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ», м.Запоріжжя та поручителем ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області, своїх зобов`язань за додатковим договором № 431/2021/ООД-КБ-ГКД-НВКЛ6 від 12.04.2024, укладеного в рамках Генерального кредитного договору № 431/2021/ООД-КБ-ГКД від 30.04.2021 та Договором поруки № 431/2021/ООД- КБ-ГКД-П2 від 30.12.2021.
Позивач  вважає, що він у відповідності до умов Генерального кредитного договору та додаткового договору до нього виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредитні кошти. Проте, зі сторони позичальника порушувались умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів у встановлені договором строки, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.
Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», м. Київ посилається на те, що рекомендованими листами направив на адреси позичальника та поручителя лист-вимогу № 172/34937/2024 від 21.11.2024, якою вимагав виконати порушене зобов`язання та повністю повернути всю суму кредиту за кредитним договором, сплатити проценти, а також сплатити штрафні санкції протягом 2 календарних днів від дати отримання даної вимоги. Проте, надіслані листи-вимоги залишились без задоволення.
З відкритих джерел української аналітичної онлайн-системи «YouControl» заявником виявлено, що за ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області, обліковуються права на частку у статутному капіталі наступних товариств:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» (65101, Одеська обл., м. Одеса, вул. Комарова Космонавта, буд. 10, ЄДРПОУ: 45377414) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає - 75,2%;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП» (65026. Одеська обл., місто Одеса, вул. Приморська (Приморський р-н), будинок 18. ЄДРПОУ: 44556596) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає - 70%;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ» (65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 19, ЄДРПОУ: 43957596) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає - 100%;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕП» (65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 19, ЄДРПОУ: 31817878) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає 83,95%. Іншого майна не виявлено.
Заявник зазначає, що вищезазначені права на частку у статутних капіталах товариств є єдиним майном відповідача, відповідно невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до відчуження прав ОСОБА_1 на частки у статутних капіталах зазначених товариств і, як наслідок, утруднити чи навіть зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 березня 2025 року у справі № 908/51/25 заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк   «УКРГАЗБАНК», м. Київ про забезпечення позову задоволено; вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на право ОСОБА_1  на частки у розмірі:
- 75,2% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» (код ЄДРПОУ: 45377414);
- 70% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП» (код ЄДРПОУ: 44556596);
- 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ» (код ЄДРПОУ: 43957596);
- 83,95% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕП» (код ЄДРПОУ: 31817878).
Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції  зазначив про те, що право на частку є майновим правом і такий захід забезпечення позову як накладення арешту на частку відповідача у статутному капіталі товариства є адекватним та співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором поруки, а невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки він не зможе їх захистити в межах лише цього судового провадження, без нових звернень до суду, що потягне за собою додаткові витрати.Крім того, суд вважає, що запропоновані заявником в цій заяві заходи забезпечення позову не мають своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності товариств та не обмежують права відповідача на володіння та користування корпоративними правами.
У зв`язку із вищезазначеним суд  першої інстанції дійшов висновку про те, що задля ефективного захисту порушених прав позивача, а також забезпечення можливості реального виконання судового рішення у даній справі, доцільним та необхідним буде вжиття заходу забезпечення позову про накладення арешту на частки у статутному капіталі зазначених заявником товариств.
Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 31 березня 2025 року прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», м.Київ до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/51/25; вирішено справу № 908/51/25 розглядати за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Ю-ГАЗ (69035, м. Запоріжжя, вул. Феросплавна, буд. 38, офіс 24; код ЄДРПОУ 30194498).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ОСОБА_1 , смт Авангард, Одеської області з ухвалою суду першої інстанції не погодилася, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 року про забезпечення позову у справі № 908/51/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк   «УКРГАЗБАНК», м. Київ про забезпечення позову у даній справі відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник, за доводами апеляційної скарги  вважає, що зроблені судом першої інстанції висновки суперечать вимогам процесуального законодавства та висновкам Верховного Суду  у даній категорії спорів та порушує його права.
Скаржник наголошує, що позивач жодним чином не доводить, що нібито направлений лист - вимога №172/30553/2024 від 09.10.2024 року про наявність заборгованості за Генеральним кредитним договором №431/2021/ООД-КБ-ГКД від 30.04.2021 року та повернення суми кредиту та сплати штрафу отриманий Товариством з обмеженою відповідальністю  «Ю-ГАЗ», та не підтверджує факт його отримання жодними належними та допустимими доказами, наприклад описом-вкладення, складеним на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ» з присвоєним трек-номером відправлення АТ «Укрпошта» або дорученням про відправлення іншого оператора поштового зв?язку.
Отже, на думку скаржника оскільки, доказів пред`явлення вимоги №172/30553/2024 від 09.10.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ» позивач  не надав т, на його думку  можна стверджувати, що дану вимогу останній не пред?являв.
А отже, як вважає скаржник, не доведено наявність підстав для задоволення позичальником вказаних вимог та відповідно підстави подальшого звернення з вимогою до відповідача, що виключає необхідність забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на майно відповідача за відсутності його обов?язку задовольняти вказану вимогу.
Разом з цим, скаржник стверджує, що  позивачем приховано від суду інформацію щодо включення заборгованості позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю  «Ю-ГАЗ», що є предметом позову у  даній справі, до плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, що затверджений ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.10.2024 року із внесенням змін ухвалою від 20.11.2024 року у справі №908/2743/24. Затвердженим планом санації встановлений порядок погашення вимог кредиторів, в тому числі Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», відповідно до якого вимоги забезпечених кредиторів (перша категорія) для кожного окремого забезпеченого кредитора, включеного до плану санації, підлягають відстрочці на 12 місяців від дати затвердження Господарським судом цього плану санації, та подальшій розстрочці на 24 місяці з погашенням вимог у повному обсязі рівними платежами у розмірі 1/24 частина від розміру вимог кожного кредитора. У зв`язку із затвердженням Господарським судом Запорізької області плану санації ТОВ «Ю-Газ» до відкриття провадження у справі про банкрутство змінився строк виконання основним боржником його обов`язку з погашення кредиту, процентів по кредиту і сплати неустойки за порушення умов кредитного договору.
Отже, на думку скаржника, оскільки  відбулась зміна настання строку виконання зобов`язання поручителем, як солідарного боржника перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», доводи позивача про можливе невиконання рішення суду у майбутньому, у випадку задоволення позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» є хибними, оскільки включення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю  «Ю-ГАЗ» до Плану санації виключає неможливість або утруднення повернення заборгованості, оскільки має бути виконане в межах плану санації.
Разом з цим, Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» є забезпеченим кредитором, відповідно до плану санації, а його вимоги, окрім договорів поруки, забезпечені майном Товариства з обмеженою відповідальністю  «Ю-ГАЗ» переданим у заставу на виконання Генерального кредитного договору №431/2021/ООД- КБ-ГКД від 30.04.2021 року.
Таким чином,  на думку скаржника включення, заборгованості, що є предметом позову у справі № 908/51/25 до плану санації Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ» виключає необхідність додаткового захисту прав Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», а відтак, і забезпечення позову уданій справі.
Скаржник стверджує, що на підтвердження зазначених обставин позивачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про вчинення відповідачем дій, направлених на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги та після подання позивачем даного позову до суду чи про підготовчі дії до реалізації вказаних вище часток у статутних капіталах товариств, що належить відповідачеві.
Також, скаржник зазначає, що надані позивачем дані наявні у онлайн-системі «YouControl», є аналітичними та не підтверджують   достовірність зібраної та опублікованої інформації станом на відповідну дату.
Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції наклав арешт на частки у статутних капіталах товариств, номінальна вартість яких  в своїй сукупності суттєво перевищує заявлену ціну позову.
Підсумовуючи вищевикладене, скаржник  вказує, що  обраний судом першої інстанції запобіжний захід не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову. Даним  заходом забезпечення позову не забезпечена збалансованість інтересів сторін, а вчинено його на шкоду відповідачеві з порушенням його прав та законних інтересів.  
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області на ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 року у справі №908/51/25, призначено справу до судового розгляду.
24 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від  позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №1389/25), у якому останній просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області залишити без задоволення,  оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову у справі №908/51/25  залишити без змін.
Зокрема, у відзиві позивач зазначає, що доказом направлення листа - вимоги №172/30553/2024 від 09.10.2024 на адресу позичальника (м. Одеса) є список №716936 згрупованих поштових відправлень, згідно якого серед адресатів є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ» (№14) з присвоєним трек-номером відправлення АТ «Укрпошта» 0600295766724, який було долучено в якості додатку до позовної заяви, оскільки заява про забезпечення позову подавалась до суду разом із позовною заявою. Надіслана вимога не була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю  «Ю-ГАЗ» та повернута до банку у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою, що підтверджується випискою з Укрпошти по трекінг-номеру (додається до відзиву).
Посилаючись на практику Верховного Суду, позивач зазначає, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а, як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд – шляхом виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. 
Відтак,  на думку позивача, скаржником не доведено обов`язку  Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» підтверджувати в межах даної справи факт отримання позичальником листа-вимоги №172/30553/2024 від 09.10.2024 року.
Також, позивач наголошує, що доводи скаржника про те, що у зв`язку із затвердженням Господарським судом Запорізької області плану санації ТОВ «Ю-ГАЗ» до відкриття провадження у справі про банкрутство, відбулась зміна настання строку виконання зобов`язання поручителем, як солідарного боржника, не заслуговують на увагу, оскільки можливість постановлення даних ухвал обумовлена недобросовісними діями боржника зі зміни його місцезнаходження, тому не породжує для цієї справи правових наслідків у вигляді процесуальних дій чи рішень під час вирішення питання щодо забезпечення позову, не зумовлює ухвалення судом у цій справі відповідного рішення та не має юридичного значення для цієї справи.
Отже, на думку позивача, враховуючи значний розмір заборгованості, яка станом на день подачі заяви про забезпечення позову, ні відповідачем, ні позичальником не погашена та беручи до уваги недобросовісний характер дій позичальника та поручителя щодо ухилення від виконання своїх зобов`язань, визначених умовами кредитного договору та договору поруки, дають об`єктивні підстави вважати про вчинення відповідачем дій, направлених на ухилення від виконання зобов`язання та необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що суд першої інстанції зробив правильні висновки щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, які ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні усіх обставин та доказів.
Крім того, позивач наголошує, що інформація, яка міститься в «YouControl», оновлюються в режимі реального часу та отримується з офіційних реєстрів, відповідно вважати її неактуальною чи недостовірною немає підстав. Тому доводи скаржника про недостовірність даних, отриманих з «YouControl», не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами.
З урахуванням вищенаведеного,  позивач вважає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 про забезпечення позову, повністю відповідає критеріям законності, розумності, справедливості, обґрунтованості та адекватності вимог АБ «УКРГАЗБАНК» щодо забезпечення позову. Даним заходом, забезпечено збалансованість інтересів сторін та жодним чином не порушено права та законні інтереси відповідача.
В судовому засіданні представник  відповідача  просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити,  ухвалу суду першої інстанції скасувати, з мотивів викладених письмово, а представник позивача заперечував проти доводів апелянта, зазначених ним в апеляційній скарзі, просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник третьої особи  в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать наявна у матеріалах справи довідка про доставку до його електронного кабінету ухвали про відкриття апеляційного провадження. Про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, учасники справи скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п. 3 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Заслухавши учасників справи, які з`явилися до судового засідання, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області потребує часткового задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 30.01.2025 року про забезпечення позову у справі №908/51/25 не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і наявні підстави для її скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали та було зазначено вище за текстом постанови, 26 грудня 2024 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», м.Київ звернулось до Господарського  суду Запорізької області з позовною заявою  до ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області,  в якій просило суд стягнути з ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області  грошові кошті у розмірі 50 170 683 грн 81 коп., яка складається з простроченої заборгованості  по кредиту у розмірі 48 598 553 грн 96 коп., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 1 472 129 грн 85 коп., заборгованості зі сплати штрафу  у розмірі 100 000 грн. 
Разом з позовною заявою Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»  звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на право ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області  на частки у розмірі:
- 75,2% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» (код ЄДРПОУ: 45377414);
- 70% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП» (код ЄДРПОУ: 44556596);
- 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ» (код ЄДРПОУ: 43957596);
- 83,95% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕП» (код ЄДРПОУ: 31817878).
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості у розмірі 50 170 683 грн. 81 коп., що виникла в результаті неналежного виконання позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю-ГАЗ», м. Запоріжжя та поручителем ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області, своїх зобов`язань за додатковим договором № 431/2021/ООД-КБ-ГКД-НВКЛ6 від 12.04.2024 укладеного в рамках Генерального кредитного договору № 431/2021/ООД-КБ-ГКД від 30.04.2021 та договором поруки № 431/2021/ООД- КБ-ГКД-П2 від 30.12.2021.
З відкритих джерел української аналітичної онлайн-системи «YouControl» заявником виявлено, що за ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області, обліковуються права на частку у статутному капіталі наступних товариств:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» (65101, Одеська обл., м. Одеса, вул. Комарова Космонавта, буд. 10, ЄДРПОУ: 45377414) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає - 75,2%;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП» (65026. Одеська обл., місто Одеса, вул. Приморська (Приморський р-н), будинок 18. ЄДРПОУ: 44556596) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає - 70%;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ» (65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 19, ЄДРПОУ: 43957596) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає - 100%;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕП» (65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 19, ЄДРПОУ: 31817878) розмір права ОСОБА_1 на частку статутного капіталу товариства складає 83,95%. 
Заявник зазначає, що іншого майна не виявлено, .вищезазначені права на частку у статутних капіталах товариств є єдиним майном відповідача, відповідно невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до відчуження прав ОСОБА_1 на частки у статутних капіталах зазначених товариств і як наслідок утруднити чи навіть зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
На підтвердження цього позивачем до заяви про забезпечення позову надано копії наступних документів:
копію довідки з ЄДР «YouControl» щодо прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА»;
копію довідки з ЄДР «YouControl» щодо прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП»;
копію довідки з ЄДР «YouControl» щодо прав Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ»;
копію довідки з ЄДР «YouControl» щодо прав Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕН»;
копію довідки з ЄДР «YouControl» щодо відсутності іншого майна у відповідача.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 березня 2025 року у справі № 908/51/25 заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк   «УКРГАЗБАНК», м. Київ про забезпечення позову задоволено; вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на право ОСОБА_1  на частки у розмірі:
- 75,2% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЕВЕЛОПМЕНТС ЮА» (код ЄДРПОУ: 45377414);
- 70% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВОП ТРЕЙД ГРУП» (код ЄДРПОУ: 44556596);
- 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ СЕРВІС ГАЗ» (код ЄДРПОУ: 43957596);
- 83,95% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕП» (код ЄДРПОУ: 31817878).
Предметом розгляду у даному випадку є наявність або відсутність підстав для забезпечення позовних вимог способом, визначеним позивачем у даній справі.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції частково  погодився з доводами скаржника, та не погодився з висновками суду першої інстанції, зазначеними в оскаржуваній ухвалі. 

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
У низці постанов Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997 року) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.
Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, або кошти на рахунках можуть зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення позову обмежує право користуватись або розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права(інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. 
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого с належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.           
Відповідно до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. 
Отже, статті 138, 136 Господарського процесуального кодексу України передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. 
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. 
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи. 
Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.
Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).
В той же час, як вже зазначалось вище за текстом постанови, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 21.05.2020 у справі № 906/20/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).
Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі № 910/6804/23, від 18.10.2023 у справі № 922/1864/23). 
Разом з цим, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, розглядаючи питання забезпечення позову у справах про стягнення заборгованості, сформулювала такі висновки: 
«-умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (пункт 21); 
-у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 23); 
-можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу   України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду. (пункт 24); 
-за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів , що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (пункт 31)». 
Відтак, стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 по справі № 915/538/24. 
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
За вимогами п. 3 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Як вже зазначалося вище, здійснивши аналіз заяви  Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк   «УКРГАЗБАНК», м. Київ про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на право ОСОБА_1 , смт. Авангард,  Одеської області  на частки статутного капіталу, судова колегія зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов помилкового  та передчасного висновку про задоволення заяви позивача, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12, ст.ст.21-24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Учасник товариства має право відчужити частку у статутному капіталі товариства, на неї може бути звернено стягнення, частка може перейти іншій особі в порядку правонаступництва чи спадкоємцю, учасник товариства може вийти з нього, отримавши вартість своєї частки.
Таким чином, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є активом (майном) учасника такого товариства, яким він може розпорядитися у порядку, визначеному законом, та який може бути виражений у грошовому еквіваленті у статуті товариства як номінальна вартість, проте має і свою дійсну (ринкову) вартість.
Відповідно до ст.115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.
Згідно із ч.8 ст.24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вартість частки учасника визначається, виходячи із ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.
У постанові від 24.04.2018 року у справі №925/1165/14 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства. За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів (пункти 6.8, 6.9 постанови).
Тобто, враховуючи практику розгляду судами спорів, у яких предметом доказування була вартість частки учасника товариства з обмеженою відповідальністю (щодо її набуття, відчуження, звернення на неї стягнення, стягнення її вартості тощо), підхід щодо визначення вартості частки (вкладу) учасника є єдиним і сталим та полягає в тому, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника у статутному капіталі товариства.
З огляду на викладене вбачається, що вартісний показник майна у вигляді прав власності на юридичну особу формується не з розміру належного відповідній особі відсотку в статутному капіталі, а саме з фактичного майнового стану відповідного товариства.
За загальним правилом чинне законодавство України встановлює принцип самостійної відповідальності учасника юридичної особи (власника корпоративних прав) за своїми зобов`язаннями, а тим більше кінцевого бенефіціарного власника, що прямо випливає з положень ч.3 ст.96 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом (частина 2  статті 83 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України  юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Згідно частин 1-3 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.
Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Статтею 96-1 Цивільного кодексу України визначено, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.
Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія зазначає, що, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів з фізичної особи, яка є поручителем за кредитним договором, позивач самостійно обирає як коло відповідачів, так і третіх осіб у даній справі, тобто, тих осіб, стосовно чиїх прав та інтересів можуть бути судом вирішені будь-які питання. При цьому, на даній стадії розгляду судом не надається оцінка як питанням щодо розгляду справи по суті, так і питанням щодо, зокрема,  підсудності даної справи, тощо.
Судова колегія звертає увагу на те, що  відповідач згідно вказаних вище положень чинного законодавства несе відповідальність виключно в межах належного йому майна.
В той же час в даному випадку ані заявник, ані суд першої інстанції взагалі не враховував суму заявлених позовних вимог у порівнянні з майновою оцінкою часток відповідача  у товариствах, які взагалі не були визначені ані позивачем, ані судом першої інстанції в якості учасників даної справи. Оскільки в таких випадках обов`язковим є встановлення обмеження накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача сумою заявлених позовних вимог, виходячи з предмету даного спору (чого не було зроблено взагалі), наразі судова колегія не вбачає підстав для накладення арешту на частки відповідача у інших товариствах, ніж визначена позивачем третя особа, оскільки, на переконання суду, такий захід не є адекватним та співмірним, безпосередньо впливає на права (в тому числі і корпоративні) та обов`язки третіх осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до частини 10 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.
Отже, оскільки   позивач просить стягнути з відповідача  грошові кошти, то накладення арешту на частки у статутному капіталі відповідача, які належать особам, які не є учасниками даної справи без обмеження сумою позову та відсутності доказів грошової оцінки таких часток, є необґрунтованим, неадекватним та неспівмірним із предметом спору, а тому  колегія суддів вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а тому висновки суду першої інстанції в даному випадку про забезпечення позову у справі є помилковим та передчасним.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на той факт, що  під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 y справі № 910/1200/20). 
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. 
Тому переважна більшість доводів, викладених як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі, фактично зводяться до наміру сторін вдатись до дослідження доказів у справі, яке не здійснюється на стадії вжиття заходів до забезпечення позову, а тому доводи апелянта з цього приводу відхиляються колегією суддів, як неналежні. Таке стосується і заперечень позивача в цій частині, бо, як вже зазначалось судом вище за текстом постанови,  обгрунтованість та підставність заявлених позовних вимог досліджується судом тільки на стадії розгляду справи по суті в суді першої інстанції. 
Отже, оскільки заявником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в обгрунтування своєї заяви, судом першої інстанції при її розгляді допущені порушення норм процесуального права України, це є підставою для скасування оскаржуваної ухвали за мотивами, викладеними судом апеляційної інстанції. В той же час судова колегія роз`яснює, що у заявника існує право при дотриманні ним норм чинного законодавства України звернутися до належного суду з такою заявою у разі такої необхідності.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин судова колегія вважає, що прохання, викладене в апеляційній скарзі 
ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області знайшло своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 року про забезпечення позову у справі № 908/51/25 не відповідає вимогам процесуального законодавства, тому є достатні правові підстави для її скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову  в зв`язку з недоведеністю.
Керуючись ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 ,  смт. Авангард, Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 року про забезпечення позову у справі № 908/51/25 задовольнити частково.          
Скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.03.2024 року про забезпечення позову у справі № 908/51/25.
Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк   «УКРГАЗБАНК», м. Київ від 30.12.2024 (вих.117/39041/2024)  про забезпечення позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 28 квітня 2025 року. 
Повний текст постанови складено  29 квітня 2025 року.

Головуючий суддя                                                             Г.І. Діброва

Судді                                                                                 Н.М. Принцевська
                                                                                
                                                                                Я.Ф. Савицький