СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року                              м. Харків                        Справа № 917/1895/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Лакіза В.В.
розглянувши  в порядку письмового провадження    без виклику учасників справи апеляційну скаргу (вх.№276П/2) відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн” на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.01.2025 у справі №917/1895/24 (повний текст рішення складено та підписано 21.01.2025 суддею Безрук Т.М. у приміщенні Господарського суду Полтавської області) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Медичний центр “Медікап”, м.Одеса,
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн”, м.Полтава,
про стягнення 232001,63 грн,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Медичний центр “Медікап” з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн” про стягнення 232 001,63 грн заборгованостіза договором про надання медичних послуг застрахованим особам № 1.17/1 від 20.01.2017, з яких 210   463,00 грн - основний борг, 10   523,15 грн  - пеня, 2485,21 грн - 3% річних, 8530,27 грн - втрати від інфляції.
В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю “Медичний центр “Медікап” посилається на порушення відповідачем умов договору про надання медичних послуг застрахованим особам № 1.17/1 від 20.01.2017 у частині оплати наданих позивачем  у період з лютого по липень 2024 року послуг, які були прийняті відповідачем за відповідними актами приймання-передачі без зауважень, у зв`язку з чим у нього утворилась основна заборгованість з оплати  вказаних послуг на загальну суму  10   523,15 грн, а тому  відповідно до ч. 2 статті 265 Цивільного кодексу України  крім сплати зазначеного боргу відповідач зобов`язаний сплатити нараховані на вказану суму простроченого грошового зобов`язання  за відповідні періоди прострочення 3% річних та інфляційних втрат, а також на підставі п. 5.2 договору.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.01.2025 у справі №917/1895/24, позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Медичний центр “Медікап” 171237 грн основного боргу, 8561,85 грн пені, 1950,73 грн - 3% річних, 6597,61 грн - інфляційних втрат, 3028,00 грн відшкодування витрат з оплати судового збору.
Рішення обґрунтовано доведеністю наявними у матеріалах справи підписаними сторонами, (відповідачем електронним підписом через сервіс “Вчасно” за відсутності зауважень) актами приймання наданих послуг від 29.02.2024, від 15.03.2024, від 31.03.2024, від 15.04.2024, від 30.04.2024, від 15.05.2024, від 31.05.2024, від 31.05.2024, від 15.06.2024, на загальну суму 171  237,00 грн, виконання  позивачем належним чином обов`язку з надання обумовлених договором послуг вартістю 171237 грн, невиконанням відповідачем обов`язку з їх оплати, правомірність  у зв`язку з цим заявлення до стягнення вказаної суми основного боргу разом із нарахуванням на нього  відповідно до ч. 2 статті 265 Цивільного кодексу України  3% річних та інфляційних втрат, а також пені  на підставі п. 5.2 договору.Разом з цим, суд зазначив про недоведеність позивачем надання ним послуг, які зазначені в Актах приймання  наданих послуг  виконаних робіт від 30.06.2024, 15.07.2024, від 31.07.2024 (а.с. 36, 37, 39) на загальну суму 39  226 грн, оскільки  відповідач ці акти не підписав, надання послуг за цими актами у відзиві на позов відповідач не визнав, факт надання зазначених в цих актах  послуг іншими доказами не підтверджений і  позивач  не надав доказів настання відповідних страхових випадків (п. 1.2 Договору), доказів підтвердження замовником чинності договорів страхування щодо вказаних у актах осіб (п.1.3 Договору), доказів надання медичних послуг, у порядку п. 2.1 – п. 2.6 договору, доказів направлення відповідачу документів, визначених у п. 4.2 Договору, необхідних для звіряння актів наданих послуг, а тому  позивач не довів належними доказами факту необґрунтованої відмови відповідача від підписання вказаних актів та окрім цього, не підтвердив належними доказами, що ця  вартість послуг, заявлених у вказаних Актах, які відповідач не підписав через ненадання належних доказами, що ця вартість визначена на підставі тих тарифів, які діяли на дату надання цих послуг шляхом підписання додатку № 1 до договору.
При цьому суд відхилив заперечення відповідача щодо того, що надані позивачем акти наданих послуг,які підписані відповідачем,  є неналежними доказами,через те, що підписані Турчин Оксаною Миколаївною як представником ТОВ “Фінанс-Лайн”, яка не вказана в додатку № 4 до Договору “Список уповноважених осіб Замовника”, який має виключний характер і встановлює, що лише зазначені в ньому особи мають повноваження підписувати документи, зокрема акти виконаних робіт, які є підставою для проведення розрахунків за надані послуги, оскільки наявність у Турчин Оксани Миколаївни повноважень на прийняття та підписання актів наданих послуг від імені відповідача підтверджується відповідними довіреностями відповідача за № 02/22/ФЛ від 09 грудня 2022 року (строком дії до 31.12.2023 року) та за № 03/23/ФЛ від 29 грудня 2023 року (строком дії до 31.12.2024 року)
Також суд відхилив доводи відповідача щодо неузгодження сторонами в порядку , передбаченому п. 4.1. договору тарифів на послуги,зазначені в підписаних відповідачем актах,  через непідписання додатку № 1, зазначивши, що підписання актів наданих послуг  відповідачем та відсутність заперечень до таких актів є належним підтвердженням того, що відповідач погодив як обсяг, так і вартість наданих позивачем медичних послуг.
Відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн” подало на зазначене рішення  до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на необгрунтованість висновку суду першої інстанції щодо доведеності обставин про погодження сторонами тарифів на послуги за договором через ненадання належної оцінки запереченням відповідача щодо відсутності підписання сторонами в порядку, передбаченому п. 4.1. договору додатку № 1, виключно в якому сторонами  мали бути погоджені тарифи, за якими  визначається  ціна договору та вартість послуг.
Також  відповідач зазначає, що суд допустив істотне  порушення норм процесуального права, зокрема, не надав належної правової оцінки наданим позивачем актам приймання  наданих послуг, які  є неналежними доказами через те, що були підписані представником відповідача –Турчиною О.М., якого не зазначено в переліку осіб,уповноважених діяти  від імені замовника  в межах правовідносин за  договором, а наявність довіреностей, на які послався відповідач та суд першої інстанції, якими вказаного представника уповноважено на представництво інтересів відповідачата вчинення для цього дій з  підписання  актів наданих послуг не впливає на порядок виконання умов договору.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн” на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.01.2025 у справі №917/1895/24 у порядку письмового провадження, про що повідомлено  учасників справи.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
21.03.2025   від позивача надійшов  відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3619), в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідно до положень статей 269,  270  Господарського процесуального кодексу України суд здійснює перегляд справи  в межах доводів та вимог апеляційної скарги, користуючись правами суду першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених  у главі  1 розділу IV цього Кодексу (Апеляційне провадження). 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю “Медичний центр “Медікап” (далі - Позивач/Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн” (далі - Відповідач/Замовник) уклали договір про надання медичних послуг застрахованим особам № 1.17/1 від 20.01.2017 (далі – Договір, а.с. 11-18).
Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання, в разі настання страхового випадку, надавати медичні та інші послуги, передбачені програмою медичного страхування громадянам, з якими укладено договори добровільного медичного страхування із застрахованими компаніями, відносно яких Замовник надає послуги з агентської діяльності та зобов`язується відшкодовувати Виконавцю вартість послуг за цінами, визначеними у додатках до цього Договору.
Пунктом 3.3.3 Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний проводити оплату рахунків Виконавця за надані медичні послуги застрахованій особі у порядку, передбаченому розділом 4 цього Договору.
За п. 4.2 Договору Замовник зобов`язаний звірити акти надання послуг протягом 5-ти робочих днів з дати отримання відповідних рахунків та медичної документації, що підтверджують факти настання страхових випадків та надання застрахованим особам медичних послуг за договором страхування, узгодженим із замовником, та сплатити вартість фактично отриманих послуг шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10-ти банківських днів.
Згідно з п. 9.1, п. 9.2 Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017. Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення дії цього договору не повідомить іншу сторону про намір припинити його дію, договір автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах.
Доказів припинення дії договору чи його розірвання сторони суду не надали. Отже, у спірний період договір діяв.
Як зазначає позивач у позовній заяві, починаючи з лютого 2024 року відповідач припинив виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем медичних послуг.
Позивач у позові вказує, що за період з 01.02.2024 рік по 31.07.2024 року позивач за вказаним Договором надав медичні послуги на загальну суму 210    463,00 грн.
У підтвердження надання вказаних медичних послуг позивач надав до матеріалів справи такі акти виконаних робіт (наданих медичних послуг):
- акт № МП000000128 від 29.02.2024 року на суму 20 355,00 грн (а.с. 19), який направлений відповідачу 14.03.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 14.03.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 15.03.2024 (а.с. 20);
- акт № МП000000177 від 15.03.2024 року на суму 13 900,00 грн (а.с. 21), який направлений відповідачу 29.03.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 29.03.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 01.04.2024 (а.с. 22);
- акт № МП000000225 від 31.03.2024 року на суму 14 561,00 грн (а.с. 23), який направлений відповідачу 12.04.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 12.04.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 18.04.2024 (а.с. 24);
- акт № МП000000252 від 15.04.2024 року на суму 24 396,00 грн (а.с. 25-26), який направлений відповідачу 29.04.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 29.04.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 30.04.2024 (а.с. 26, зворот);
- акт № МП000000282 від 30.04.2024 року на суму 37 413,00 грн (а.с. 27-28), який направлений відповідачу 14.05.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 14.05.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 17.05.2024 (а.с. 28, зворот);
- акт № МП000000327 від 15.05.2024 року на суму 11 290,00 грн (а.с. 29), який направлений відповідачу 29.05.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 29.05.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 04.06.2024 (а.с. 30);
- акт № МП000000368 від 31.05.2024 року на суму 19 346,00 грн (а.с. 31), який направлений відповідачу 12.06.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 12.06.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 25.06.2024 (а.с. 32);
- акт № МП000000390 від 31.05.2024 року на суму 720,00 грн (а.с. 33), який направлений відповідачу 12.06.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 12.06.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 25.06.2024 (а.с. 33, зворот);
- акт № МП000000414 від 15.06.2024 року на суму 29 256,00 грн (а.с. 34-35), який направлений відповідачу 26.06.2024 та підписаний сторонами у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 26.06.2024, ТОВ “Фінанс-Лайн” 05.07.2024 (а.с. 35, зворот);
- акт № МП000000467 від 30.06.2024 року на суму 8436,00 грн (а.с. 36), який направлений відповідачу 15.07.2024 та підписаний у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 15.07.2024 (а.с. 36, зворот);
- акт № МП000000492 від 15.07.2024 року на суму 21 270,00 грн (а.с. 37), який направлений відповідачу 30.07.2024 та підписаний у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 30.07.2024 (а.с. 38);
- акт № МП000000524 від 31.07.2024 року на суму 9520,00 грн (а.с. 39), який направлений відповідачу 14.08.2024 та підписаний у сервісі Вчасно  - ТОВ “МЦ “Медікап” 14.08.2024 (а.с. 39, зворот).
Отже, акти № МП000000467 від 30.06.2024 року на суму 8436,00 грн (а.с. 36),  № МП000000492 від 15.07.2024 року на суму 21 270,00 грн (а.с. 37), № МП000000524 від 31.07.2024 року на суму 9520,00 грн відповідач не підписав.
Позивач звертався до відповідача з претензією від 28.08.2024 (а.с. 40) з вимогою погасити заборгованість.
Відповідач отримав претензію 02.09.2024 (а.с. 42).
Позивач у позові вказує, що  відповідач не вчинив дій по сплаті боргу та відповіді на претензію не надав, тому позивач  звернувся до суду із цим позовм для захисту свого порушеного права.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.
 Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Основними    видами   господарських зобов`язань    є майново-господарські зобов`язання  таорганізаційно-господарські зобов`язання.
Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
 Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
Відповідно до ч. 2   ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України    передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення     Цивільного кодексу України     з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).   
Згідно з частиною 2 цієї статі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Статтями   13   та    74 Господарського процесуального кодексу України   встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається     як на підставу своїх вимог     або заперечень.
Відповідно до   статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що   у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.  
 Відповідно до    статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 Відповідно до    статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до  статті 78 Господарського процесуального кодексу України     достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до   статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до   статті 86 Господарського процесуального кодексу України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наявними у матеріалах справи актами приймання наданих послуг від 29.02.2024, від 15.03.2024, від 31.03.2024, від 15.04.2024, від 30.04.2024, від 15.05.2024, від 31.05.2024, від 31.05.2024, від 15.06.2024, на загальну суму 171    237,00 грн (а.с. 19, 21, 23, 25-26, 27-28, 29, 31, 33, 34-35), частина яких підписана з боку відповідача  електронним підписом через сервіс “Вчасно” за відсутності зауважень), а частина після отримання та наданого договором строку на проведення звірки не підписана, за відсутності висловлених обґрунтованих заперечень підтверджується    виконання  позивачем належним чином обов`язку з надання обумовлених договором послуг за спірний період вартістю 171237 грн. 
Разом з цим суд першої інстанції обґрунтовано  зазначив про недоведеність позивачем надання ним послуг, які зазначені в Актах приймання  наданих послуг  виконаних робіт від 30.06.2024, 15.07.2024, від 31.07.2024 (а.с. 36, 37, 39) на загальну суму 39  226 грн, оскільки  відповідач ці акти не підписав, надання послуг за цими актами у відзиві на позов відповідач не визнав, факт надання зазначених в цих актах  послуг іншими доказами не підтверджений і  позивач  не надав доказів настання відповідних страхових випадків (п. 1.2 Договору), доказів підтвердження замовником чинності договорів страхування щодо вказаних у актах осіб (п.1.3 Договору), доказів надання медичних послуг, у порядку п. 2.1 – п. 2.6 договору, доказів направлення відповідачу документів, визначених у п. 4.2 Договору, необхідних для звіряння актів наданих послуг, а тому  позивач не довів належними доказами факту необґрунтованої відмови відповідача від підписання вказаних актів та окрім цього, не підтвердив належними доказами, що ця  вартість послуг, заявлених у вказаних Актах, які відповідач не підписав через ненадання належних доказами, що ця вартість визначена на підставі тих тарифів, які діяли на дату надання цих послуг шляхом підписання додатку № 1 до договору.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено заперечення відповідача щодо того, що надані позивачем акти наданих послуг,які підписані відповідачем,  є неналежними доказами, через те, що підписані Турчин Оксаною Миколаївною як представником ТОВ “Фінанс-Лайн”, яка не вказана в додатку № 4 до Договору “Список уповноважених осіб Замовника”, який має виключний характер і встановлює, що лише зазначені в ньому особи мають повноваження підписувати документи, зокрема акти виконаних робіт, які є підставою для проведення розрахунків за надані послуги, оскільки наявність у Турчин Оксани Миколаївни повноважень на прийняття та підписання актів наданих послуг від імені відповідача підтверджується відповідними довіреностями відповідача за № 02/22/ФЛ від 09 грудня 2022 року (строком дії до 31.12.2023 року) та за № 03/23/ФЛ від 29 грудня 2023 року (строком дії до 31.12.2024 року).
Відповідно до положень статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Статтею 244  Цивільного кодексу України встановлено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
З огляду на зміст наведених норм, наявність вищенаведених довіреностей свідчить про наявність між відповідачем та  Турчин О.М.  договору як підстави встановлення правовідношення представництва, яке без обмежень поширюється і на вчинення  вказаною фізичною особою від імені відповідача  дій і в рамках спірного договору,який не містить відповідних обмежень.
Також суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо неузгодження сторонами в порядку, передбаченому п. 4.1. договору тарифів на послуги,зазначені в підписаних відповідачем актах,  через непідписання додатку № 1, зазначивши, що підписання відповідачем частини актів наданих послуг,  є належним підтвердженням того, що відповідач погодив як обсяг, так і вартість наданих позивачем медичних послуг.
Отже, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що  матеріалами справи підтверджено основну суму боргу 171237 грн.  
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки, як зазначено вище, відповідач не сплатив суму основного боргу після настання встановленого строку, він є таким, що прострочив виконання зазначеного грошового зобов`язання. 
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За частиною першою  статті 216 Господарського кодексу України  учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і  в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга  статті 217 ГК України).
За частиною першою  статті 230 Господарського кодексу  України  штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК ),
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського  кодексу України  платник  грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової  ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Частиною  6 статті  232 Господарського  кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше  не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
Відповідно до статей  1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Пунктом 5.2. договору передбачено, що  у випадку недотримання обумовлених строків платежів замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.Загальна сума санкцій не може перевищувати  5-ти відсотків  від суми заборгованості. 
Позивачем правомірно з дотриманням наведених умов договору та норм чинного законодавства   здійснено нарахування передбаченої пунктом 5.2. Договору 8561,85 грн пені на основну суму боргу.
Частиною 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем правомірно на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу Украъни на основну суму боргу нараховано  6597,61 грн грн  інфляційних втрат  та  1950,73 грн 3% річних.
Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження, а  оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області є законним, обґрунтованим, ухваленим при повному дослідженні обставин справи, наданню їм належної і об`єктивної оцінки, з дотриманням норм процесуального права,  у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витраті зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись ст.129, ст.43, пунктом 4 частини 1 ст.275, ст.282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінанс-Лайн”  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 21.01.2025 у справі №917/1895/24 залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                     О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза