ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 травня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/408/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція”: Токовенко  О.В.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція”: Геранін О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 року, суддя в І інстанції Коваль С.М., повний текст якого складено 23.12.2024, в м. Миколаєві
у справі №915/408/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю  “Виробнича компанія “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція”
про розірвання договору та стягнення 47 685 512,04 грн

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція” звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція”, в якій з урахуванням заяви про зміну предмета позову просило суд:
- визнати недійсною укладену між сторонами Додаткову угоду №3/1 до Договір №101-БД від 03.08.2020;
- розірвати укладений між сторонами договір № 101-БД від 03.08.2020;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальній сумі                                     47 685 512,04 грн, з яких: 33  521  438,44 грн – попередня оплата; 2  280  692,38 грн - 3 % річних; 11  883 381,22 грн – інфляційній втрати. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з 13.08.2020 року по 30.12.2021 року, на виконання умов Договору позивач перерахував на рахунок відповідача передоплату у розмірі 304 239 844,00 грн, в свою чергу, відповідач здійснив передання продукції на адресу позивача не в повному обсязі, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість в сумі 33 521 438,44 грн. Отже, на переконання позивача, в останнього наявне право відмовитися від цього договору та вимагати повернення авансового платежу (передоплати) з урахуванням процентів за користування грошовими коштами.
Ухвалою місцевого господарського суду від 31.07.2024 заяву позивача про зміну предмета позову в частині визнання недійсною додаткову угоду № 3/1 до договору від 03.08.2020 року №101-БД, залишено без розгляду.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 у справі №915/408/24 позов задоволено частково.  Розірвано договір від 03.08.2020 року № 101-БД та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі  32  978  472,85 грн з яких: 29  689  415,44 грн – попередня оплата; 1  182  829,51 грн - 3 % річних; 2  106  227,46 грн - суми, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 497    705,08 грн. У решті позовних вимог відмовлено.
Суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача попередньої оплати за продукцію, здійсненої на підставі укладеного між ними договору, є обґрунтованою частково на суму 29  689  415,44 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт №2 від 19 грудня 2022 року на суму 150 000 грн., від 02 серпня 2021 року № 1 на суму 487 480 грн., від 01 листопада 2021 року №42 на суму 151 536 грн, від 12 листопада 2021 року № 2 на суму 538 267 грн., від 04 листопада 2022 року № 60 на суму 2 504 740 грн, оскільки ТОВ “Океан-Стальконструкція”   не виконано зобов`язання за договором щодо виготовлення замовленої позивачем продукції та поставці її покупцеві, і тому в цій частині позов підлягає задоволенню частково. Суд також вважав обґрунтованими вимоги ТОВ “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція” про стягнення з ТОВ “Океан-Стальконструкція” 3% річних та інфляційних втрат.
Ураховуючи викладене, невиконання ТОВ “Океан-Стальконструкція” договірного зобов`язання щодо поставки в обумовлений договором строк попередньо оплаченого позивачем товару, суд визнав порушенням істотної умови договору, а тому вимога позивача про розірвання договору поставки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція”, в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2024 року у справі №915/408/24 та ухвалити нове рішення, яким у розірванні Договору від 03.08.2020 року № 101-БД відмовити; у стягненні грошових коштів у розмірі 6 565 837,71 грн - попередньої оплати – відмовити. В іншій частині, судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2024 року по справі №915/408/24 залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що матеріали справи не містять жодних претензій та/або інших документів, що підтверджують невиконання зобов`язань за Договором з боку Скаржника. Враховуючи наведене, Скаржник вважає позицію суду щодо порушення умов Договору з поставки металопродукції необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи. Суд необґрунтовано застосував ч.2 ст. 651 ЦК України, як підставу для розірвання Договору, оскільки вказаний договір за своєю правовою природою не є договором поставки та в матеріалах справи відсутні докази невиконання зобов`язань за Договором з вини Скаржника. Відповідач вважає, що до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 849 ЦК України, зокрема, в частині права замовника відмовитися від договору  підряду  з виплатою підрядникові плати за виконану частину роботи.
Додатково зазначає, що відповідач вчинив правомірні дії щодо зарахування зустрічних вимог на суму 6  565 837,71 грн, шляхом виконання п.1 та п.2 Додаткової угоди №3/1 від 24.06.2022 року, на підставі ст. 525, 526, 629 ЦК України та повідомив про це Позивача в порядку передбаченому п.2 Додаткової угоди №3/1 від 24.06.2022 року, а тому не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вказана сума.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція” у справі №915/408/24, призначено справу до розгляду   на 01.04.2025 12:00 та в подальшому оголошено перерву в розгляді даної справи до 20.05.2025 о 12:30.
В судовому засіданні 20.05.2025 брали участь представники сторін.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2020 року ТОВ «ВК «УССК» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» (ідентифікаційний код юридичної особи 43614667) (далі за текстом –ТОВ «ОКЕАН-СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ», Виконавець, Відповідач) Договір № 101-БД (надалі Базовий договір, Договір), до якого пізніше укладали Додаткові угоди.
Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити металоконструкції орієнтовною вагою 14 000 тон (чотирнадцять тисяч тон), (далі – «Продукція») в асортименті та кількості відповідно до проектної документації (креслення КМ, КМД) визначеної в окремих додаткових угодах до Договору. 
Згідно пункту 3.1. Договору номенклатура та кількість продукції визначається окремо в Специфікаціях до Договору на основі робочих креслень і загалом складає орієнтовно 14 000 (чотирнадцять тисяч) тон. Специфікація до цього договору повинна включати: Інформацію про об`єкт; Вага конструкцій; Ціна Продукції та Загальна вартість Продукції; Строк та умови поставки; Порядок розрахунків, тощо. 
Обсяги металевих конструкцій зазначених у відповідних Специфікаціях до цього договору можуть регулюватися щодо черговості та об`ємів партії металевих конструкцій, які відвантажуються. Регулювання відбувається шляхом офіційного листування на адресу.
Відповідно до пункту 6.1 Договору ціна за виготовлення 1 (однієї) тони Продукції є динамічною та визначається на момент складання кожної окремої Специфікації до цього Договору.
Пунктом 6.2. Договору визначено, що загальна вартість Договору (Договірна ціна Договору) є сумарна вартість Продукції по всім Специфікаціям за цим Договором. 
Для виготовлення продукції за цим Договором Замовник зобов`язався (п.7.1., п.7.4.): здійснювати розрахунки в порядку та на умовах визначених Договором та Специфікаціях до нього; при здійсненні платежів в платіжних документах, що свідчать про списання грошових коштів на користь Виконавця, вказувати в останніх призначення платежу, номер та дату Специфікації до цього Договору та номер і дату Договору. 
Згідно із пунктом 9.1. Договору Виконавець зобов`язаний поставити Продукцію при умові своєчасного перерахування Замовником платежів згідно п. 7.1. Договору. 
Зміна строків постачання в сторону збільшення відбувається у випадках: невчасної передачі узгодженої технічної документації згідно п. 4.4. Договору; внесення змін в проектну документацію; - призупинення або порушення строків фінансування; несвоєчасної передачі давальницького металопрокату; - настання дії обставин непереборної сили. Зміна строків постачання узгоджується Сторонами додатково шляхом підписання додаткової угоди до Договору із врахуванням виробничої завантаженості Виконавця (пункт 9.2. Договору). 
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 від 13.12.2021 року до Договору, сторони прийшли згоди викласти п. 14.1. Договору у наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2022 року включно». 
Згідно додаткової угоди № 2 від 24 червня 2022 року до Договору, сторони прийшли згоди доповнити розділ 7 Договору пунктом 7.7. та викласти його у наступній редакції: «Допускається оплата за Договором третьою особою з обов`язковим зазначенням номеру та дати Договору, номеру та дати Специфікації».
Інші умови Договору № 101-БД від 03.08.2020 року не вказані в цій Додатковій угоді, залишені без змін і Сторони підтверджують свої зобов`язання за ними. 
Відповідно до умов Договору № 101-БД від 03 серпня 2020 року сторони погодили порядок та наслідки розірвання договору, а саме: згідно пунктів 14.3-14.4 – якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством, цей Договір може бути розірваний за домовленістю Сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Одностороння відмова від Договору або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено Договором або законом. Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або законодавстві.
Згідно до cпецифікацій, сторони погодили, що протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами cпецифікації, підлягає сплаті не менше 50 %(п`ятдесят відсотків) вартості продукції, що визначена кожною специфікацією окремо. Остаточний розрахунок, за фактично виготовлену Продукцію, від решти вартості такої виготовленої продукції, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів після повідомлення замовника о готовності продукції до відвантаження, але в будь якому разі до відвантаження продукції з території виконавця
На виконання умов договору позивачем, здійснено попередню оплату підлягаючого поставці продукції – в загальній сумі 304  239 844 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копією банківської виписки за період 13.08.2021-30.12.2021.
За твердженнями позивача ТОВ “Океан - Стальконструкція” поставлено ТОВ “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція”   замовлений ним товар частково, а замовлений та попередньо оплачений товар не поставлено й дотепер, у зв`язку із чим позивач просить розірвати договір.
Зокрема, у позові було зазначено, що станом на 09 грудня 2022 року, ТОВ «ОКЕАН-СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» здійснило передання продукції на адресу ТОВ «ВК «УССК» на суму у розмірі 196 611 491,75 грн., що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), долученими до позовної заяви. 
Сума передоплати станом на 09.12.2022 року склала 107 628 352,25 грн. Тобто, у ТОВ «ОКЕАН-СТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» перед ТОВ «ВК «УССК» станом на 09 грудня 2022 року залишилася не використана передоплата по Договору № 101-БД від 03.08.2020                                             у сумі 107 628 352,25грн.
Також було здійснено нарахування інфляційних втрат  у розмірі 37 429 064,27 грн, 3% річних у розмірі 7 366 922,64 грн.
Загальна заборгованість позивачем у позові було визначено - 152 424 339,16 грн                             (107 628 352,25 (сума боргу) + 37 429 064,27 (інфляційне збільшення) + 7 366 922,64 (3% річних від суми заборгованості) = 152 424 339,16 грн.
До суду першої інстанції надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив про факт виконаних робіт на заявлену позивачем суму у розмірі 107 628 352,25 грн, в підтвердження чого відповідачем було надано: Акти здачі-приймання робіт (надання послуг), Товарно-транспортні накладні та службові записки до них, Акти корегування (заліку) розрахунків (зобов`язань) Сторін по Договору, податкові накладні на користь Позивача, специфікації до договору, Додаткову угоду №3 від 24.06.2022 року, згідно якої збільшувалась вартість продукції за Специфікаціями: №9/ Ям-Єст1 від 01.09.2021 року та 10/Ям-Мс від 01.09.2021 року, а також Додаткову угоду №3/1 від 24.06.2022 року, згідно якої змінювався строк дії Договору, Додаткову угоду №4 від 20.07.2022 року, згідно якої збільшувалась вартість продукції за Специфікаціями:№14/Кай-2 від 20.12.2021 року, №15/Фр-2 від 28.12.2021 року, Додаткову угоду №5 від 09.11.2022 року згідно якої збільшувалась вартість готової продукції за Специфікацією №13/Кай-1 від 01.12.2021 року.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що наданий відповідачем до відзиву акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №40 від 18.10.2021 року з додатком, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 41 від 21.10.2021 року з додатком та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 44 від 12.11.2021 року з додатком, підписанні сторонами по справі за іншим Договором № 15/06/20-1/ЗП від 15.06.2020 року.
В подальшому позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд:
- визнати недійсною укладену між сторонами Додаткову угоду № 3/1 до Договір №101-БД від 03.08.2020;
- розірвати укладений між сторонами договір № 101-БД від 03.08.2020;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальній сумі                                     47 685 512,04 грн, з яких: 33  521  438,44 грн – попередня оплата; 2  280  692,38 грн - 3 % річних; 11  883 381,22 грн – інфляційній втрати.
У вказаній заяві позивач зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву надав до суду частину доказів, які були вилучені під час обшуку, та після вивчення яких позивач частково визнає надані відповідачем докази щодо кількості та вартості виконаних на користь позивача робіт за актами приймання-передачі на загальну суму  – 256 772 132,56 грн.
Крім того, під час аналізу та перевірки реєстру операцій, проведених у період з 13.08.2020 року по 30.12.2021 року між Позивачем та Відповідачем, виданого ПАТ АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» 28.12.2023 року, доданого до позовної заяви встановлено, що загальна сума перерахованих на користь Відповідача коштів складає – 304 293 571,00 грн, а не 304 239 844,00 грн, як було заявлено у первісному позові. 
Таким чином, на переконання позивача, залишок невикористаного авансу станом на 19.12.2022 року складає – 47 521 438,44 грн (304 293 571,00 грн – 256 772 132,56 грн).
Позивачем у вказаній заяві також було зазначено, що останнім не визнаються, в якості наданих відповідачем доказів, які не відносяться до предмету доказування, а саме:  Акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 2 від 19 грудня 2022 року на суму 150 000,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1 від 27 січня 2021 року на суму 334 075,04 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 10 від 16 квітня 2021 року на суму 249 909,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 11 від 19 травня 2021 року на суму 10 864,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 19 від 23 червня 2021 року на суму 11 172,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 20 від 28 червня 2021 року на суму 329 700,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1 від 02 серпня 2021 року на суму 487 480,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 23 від 02 серпня 2021 року на суму 209 272,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 30 від 06 вересня 2021 року на суму 152 592,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 31 від 06 вересня 2021 року на суму 28 952,00 грн;  Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 38 від 30 вересня 2021 року на суму 277 956,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 40 від 18 жовтня 2021 року на суму 15 914 248,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 41 від 21 жовтня 2021 року на суму 303 716,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 42 від 01 листопада 2021 року на суму 151 536,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 2 від 12 листопада 2021 року на суму 538 267,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 3 від 12 листопада 2021 року на суму 53 727,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 44 від 12 листопада 2021 року на суму 36 372,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 50 від 28 грудня 2021 року на суму 863 421,98 грн; Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 60 від 04 листопада 2022 року на суму                                 2 504 740,00 грн, оскільки вказані акти приймання-передачі (наданих послуг) не відносяться до спірного Договору, вони складені на виконання інших договірних зобов`язань, виходячи з їх змісту. Загальна сума за вказаними актами становить 22 608 029,02 грн.
Позивач також визнає факт перерахування коштів за Договором відступлення прав вимоги № В-06 від 22 листопада 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «МАРЕ» та ТОВ «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» на підставі якого Відповідачем було здійснено оплату зазначеної вище вимоги у розмірі 14 000 000,00 грн без ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями: № 210 від 13.02.2024, № 214 від 15.02.2024, № 4897 від 13.02.2024 (додаються). 
Таким чином, з урахуванням залишку невикористаного авансу станом на 19.12.2022 року у розмірі 47 521 438,44 грн, та сплати відповідачем 14 000 000,00 грн у рахунок переведення зобов`язання за спірним договором на нового кредитора, сума невикористаного авансу станом на 03 червня 2024 року складає – 33 521 438,44 грн. Також було здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 11 883 381,22 грн та 3% річних у розмірі 2 280 692,38 грн.
Загальна заборгованість 47 685 512,04 грн, з яких:
- 33 521 438,44 – попередня оплата;
- 2 280 692,38 – 3 % річних;
- 11 883 381,22 – інфляційні втрати.
З приводу здійснення Відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до повідомлень № 002-3/24 від 18.03.2024 року та № 25-3/24 від 26.03.2024 року, яке здійснено у відповідності до пункту 1 Додаткової угоди № 3/1 від 24 червня 2022 року до Договору № 101-БД від 03.08.2020 року, позивач зазначив, що додаткова угода укладена з перевищенням повноважень генерального директора Позивача та без погодження з наглядової Ради та Загальних зборів.
Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідними вимогами.
Як зазначалося вище, ухвалою місцевого господарського суду від 31.07.2024 заяву позивача про зміну предмету позову в частині визнання недійсною додаткову угоду № 3/1 до договору від 03.08.2020 року № 101-БД, залишено без розгляду, оскільки при зверненні до суду з заявою про зміну предмету позову та доповнення позовних вимог, позивач не тільки доповнив (змінив) свої позовні вимоги новими вимогами, тобто змінив предмет позову, але й обґрунтував свої вимоги новими обставинами, що свідчить про зміну підстав позову та суперечить приписам ч. 3 ст. 46, п. 2. ч. 5 ст. 174 ГПК України.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для прийняття заяви позивача про зміну предмету позову в частині визнання недійсною додаткової угоди та про її повернення позивачу.
В частині зменшення позовних вимог щодо стягнення   47 685 512,04 грн. 04 коп, з яких: 33521438 грн. 44 коп. – попередня оплата; 2280692 грн. 38 коп. - 3 % річних; 11883381 грн. 22 коп. - суми, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, суд визнав, що дана заява відповідає вимогам п. 2 ч.2 ст. 46 ГПК України, а відтак, прийняв її до розгляду.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 у справі №915/408/24 позов задоволено частково.  Розірвано договір від 03.08.2020 року № 101-БД та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі  32  978  472,85 грн з яких: 
- 29  689  415,44 грн – попередня оплата; 
- 1  182  829,51 грн – 3 % річних; 
- 2  106  227,46 грн – інфляційні втрати;
- 497  705,08 грн судовий збір.
У решті позовних вимог відмовлено.
Суд зазначив, що вимога  ТОВ “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція” про стягнення з відповідача попередньої оплати за продукцію, здійсненої на підставі укладеного між ними договору, є обґрунтованою частково на сумі 29  689  415,44 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 2 від 19 грудня 2022 року на суму 150 000 грн., від 02 серпня 2021 року № 1 на суму 487 480 грн., від 01 листопада 2021 року № 42 на суму 151 536 грн, від 12 листопада 2021 року № 2 на суму 538 267 грн., від 04 листопада 2022 року № 60 на                             суму 2 504 740 грн, (загальна сума 3  832  023 грн) оскільки ТОВ “Океан-Стальконструкція”  не виконало зобов`язання за договором щодо виготовлення замовленої позивачем продукції та поставці її покупцеві, і тому в цій частині позов підлягає задоволенню частково.
Тобто з наданих відповідачем до відзиву спірних актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), які, на переконання позивача, були здійснені на виконання інших договорів, суд визнав такими, що були здійснені саме на виконання спірного договору №101-БД від 03.08.2020 акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) на загальну суму 3  832  023 грн (попередня оплата                                    у розмірі 33 521 438,44 - 3  832  023 грн = 29  689  415,44 грн.
Суд також вважав обґрунтованими вимоги ТОВ “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція” про стягнення з ТОВ “Океан-Стальконструкція” 3 % річних та суми, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції. Судом за допомогою програми "IpLex" здійснено перерахунок 3% річних за загальний період прострочення 14.12.2022-11.04.2024, і вони склали суму 1  182  829,51 грн; інфляційні втрати за період з грудня 2022 року по березень 2024 року склали суму 2  106  227,46 грн, а тому саме ці суми належить стягнути з відповідача. В іншій частині вимог судом відмовлено в стягненні як безпідставно нарахованих сумах.
При цьому позовну вимогу про розірвання спірного договору, суд також вважав обґрунтованою, мотивуючи тим, що із змісту наведених вище приписів ст. 265 ГК України випливає, що однією з істотних умов договору поставки є обов`язок передачі товару покупцеві у зумовлений сторонами строк. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Ураховуючи викладене, невиконання ТОВ “Океан-Стальконструкція” договірного зобов`язання щодо поставки в обумовлений договором строк попередньо оплаченого позивачем товару, суд визнає порушенням істотної умови договору, а тому вимога позивача про розірвання договору поставки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Судова колегія зазначає, що скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно в частині задоволення позову про розірвання Договору від 03.08.2020 року № 101-БД та у стягненні грошових коштів у розмірі 6 565 837,71 грн - попередньої оплати.
В іншій частині, а саме у стягненні 23?123?577,73 грн – попередньої оплати, 1 182 829,51 грн – 3 % річних та 2 106 227,46 грн – інфляційних втрат, судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2024 року у справі №915/408/24 скаржник просить залишити без змін.
Таким чином, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в іншій частині (задоволення позовних вимог про стягнення 23?123?577,73 грн – попередньої оплати, 1 182 829,51 грн – 3 % річних та 2 106 227,46 грн) перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, предметом апеляційного перегляду даної справи є наявність або відсутність підстав для розірвання договору від 03.08.2020 року № 101-БД та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 6 565 837,71 грн - попередньої оплати.
Щодо наявності підстав для розірвання договору від 03.08.2020 року № 101-БД.
Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд необґрунтовано застосував ч.2 ст. 651 ЦК України, як підставу для розірвання Договору, оскільки вказаний договір за своєю правовою природою не є договором поставки та в матеріалах справи відсутні докази невиконання зобов`язань за Договором з вини Скаржника. Відповідач вважає, що до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 849 ЦК України, зокрема, в частині права замовника відмовитися від договору  підряду  з виплатою підрядникові плати за виконану частину роботи.
З даного приводу, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.
Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до ст. 620 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частинами 1 та 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.
Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця.
Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №912/2275/17.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
03 серпня 2020 року ТОВ «ВК «УССК» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» Договір № 101-БД, згідно якого Виконавець зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити металоконструкції орієнтовною вагою 14 000 тон (чотирнадцять тисяч тон), (далі – «Продукція») в асортименті та кількості відповідно до проектної документації (креслення КМ, КМД) визначеної в окремих додаткових угодах до Договору.
Згідно із пунктом 9.1. Договору Виконавець зобов`язаний поставити Продукцію при умові своєчасного перерахування Замовником платежів згідно п. 7.1. Договору. 
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 від 13.12.2021 року до Договору, сторони прийшли згоди викласти п. 14.1. Договору у наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2022 року включно». 
Згідно наявних в матеріалах справи cпецифікацій, сторони погодили, що протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами cпецифікації, підлягає сплаті не менше 50 %(п`ятдесят відсотків) вартості продукції, що визначена кожною специфікацією окремо. Остаточний розрахунок, за фактично виготовлену Продукцію, від решти вартості такої виготовленої продукції, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів після повідомлення замовника о готовності продукції до відвантаження, але в будь якому разі до відвантаження продукції з території виконавця.
На виконання умов договору позивачем, здійснено попередню оплату продукції – в загальній сумі 304  239 844 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки за період 13.08.2021-30.12.2021.
Як встановлено судом, ТОВ “Океан - Стальконструкція” поставлено ТОВ “Виробнича компанія “Укрстальспецконструкція”  замовлений ним товар частково на суму 274  550  429 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (наданих послуг). 
Замовлений та попередньо оплачений товар на суму, яка залишилась - 29  689  415,44 грн не поставлено й дотепер.
Отже, сума невикористаного авансу становить 29  689  415,44 грн, що не спростовано належним чином з боку відповідача. 
У зв`язку з тим, що відповідач у встановлений договором строк не виконав обов`язок щодо поставки партії товару згідно специфікації, у останнього відповідно до ст. ст. 665 та 693 ЦК України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати 29  689  415,44 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Позивач просив розірвати договір від 03.08.2020 року № 101-БД у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або  розірвання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або  розірвання договору  допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.05.2018 у справі №915/955/16, у ст. 651 ЦК України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для іншої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. 
Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. 
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає  розірвання договору.  В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати  розірвання договору  на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Судом встановлено, що з моменту укладення сторонами договору позивач належним чином виконав свій обов`язок по здійсненню попередньої оплати (авансового платежу) за партію товару згідно специфікацій, а відповідач у встановлений строк та станом на час розгляду справи свій обов`язок щодо поставки партії товару не виконав, у зв`язку з чим у позивача виникло право на  розірвання договору  поставки з підстав, зазначених у ст. 651 ЦК України.
Однак, відповідач заперечує факт  розірвання договору,  оскільки, на думку відповідача, за своєю правовою природою договір є договором  підряду,  до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 849 ЦК України, зокрема, в частині права замовника відмовитися від договору  підряду  з виплатою підрядникові плати за виконану частину роботи
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний  договір). До відносин сторін у  змішаному   договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у  змішаному   договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті   змішаного  договору.
Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити металоконструкції орієнтовною вагою 14 000 тон (чотирнадцять тисяч тон), (далі – «Продукція») в асортименті та кількості відповідно до проектної документації (креслення КМ, КМД) визначеної в окремих додаткових угодах до Договору. 
Договір від 03.08.2020 року № 101-БД є  змішаним,  оскільки у ньому містяться елементи і договору поставки і договору   підряду, пункт 1.1 договору прямо передбачає обов`язок Виконавця не лише виготовити продукцію (що є характерною ознакою договору підряду), а й поставити та передати її у власність замовника, що є істотною ознакою договору поставки. Таким чином, договір охоплює як виробничий процес, так і передачу результату цього процесу у власність замовника на платній основі.
Наведене спростовує доводи відповідача про неможливість одностороннього розірвання договору позивачем на підставі статті 651 ЦК України, оскільки саме в частині, що стосується поставки продукції та розрахунків за неї, правовідносини сторін регулюються нормами, що застосовуються до договорів поставки.
Оскільки позивач виконав свій обов`язок щодо попередньої оплати, а відповідач – не виконав свій обов`язок щодо поставки продукції в установлений договором строк, позивач набув право на розірвання договору на підставі положень статті 651 ЦК України у зв`язку з істотним порушенням договору контрагентом.
З огляду на наявні матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено порушення своїх прав з боку відповідача, які підлягають захисту судом, чим спростовуються доводи відповідача про протилежне.
Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 6  565 837,71 грн, судова колегія вказує наступне.
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач вчинив дії щодо зарахування зустрічних вимог на суму 6 565 837,71 грн, шляхом виконання п.1 та п.2 Додаткової угоди №3/1 від 24.06.2022 року, на підставі ст. 525, 526, 629 ЦК України та повідомив про це Позивача в порядку передбаченому п.2 Додаткової угоди №3/1 від 24.06.2022 року, а тому не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вказана сума.
Так, у вказаній додатковій угоди Сторони прийшли згоди доповнити Розділ 12 пунктом 12.9. у наступній редакції: « 12.9. У випадку невиконання обов`язку Замовником протягом 15 календарних днів в повному обсязі, а саме: не отримання Виконавцем передоплати відповідно до умов відповідної специфікацій; не отримання Виконавцем креслень КМД; не отримання Виконавцем давальницького металопрокату, передбаченого відповідною специфікацією, Виконавець має право на нарахування пені у розмірі 0,1% від вартості Продукції за специфікацією до Договору, за якою виникла прострочка виконання зобов`язання Замовника, за кожен день прострочення виконання будь-якого з вказаних зобов`язань.».
Сторони прийшли згоди доповнити Розділ 12 пунктом 12.10. у наступній редакції: « 12.10. Сторони прийшли згоди, що у випадку нарахування Виконавцем пені, визначеної п.12.9.Договору, Виконавець має право здійснити задоволення своїх вимог шляхом безумовного списання нарахованої пені за рахунок авансових платежів за цим Договором, з подальшим повідомленням Замовника про зазначені вище дії Виконавця.».
Умови припинення господарських зобов`язань визначено статтею 202 Господарського кодексу України, за змістом якої господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 601 ЦК України, яка кореспондується з положеннями статті 203 Господарського кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).
При цьому вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей).
У даному випадку відповідач не довів належними доказами наявність боргу позивача перед відповідачем, тобто наявність у відповідача зустрічної вимоги до позивача. У цьому випадку йдеться не про заперечення проти заяви про зарахування зустрічних вимог (як-то помилково вважає скаржник), а про непідтвердженість самого зустрічного зобов`язання та вимог відповідача як кредитора, адже сама по собі його заява про зарахування таким доказом не є. Не доведена також заявлена сума зарахування, а самі вимоги є неоднорідними.
Верховний Суд у постановах від 21.06.2018 у справі №  917/1862/16, від 13.07.2018 у справі № 914/3013/16,  від 13.11.2019 у справі №910/16135/18 зазначав, що штрафні санкції та інші нарахування на суму основного боргу можуть бути предметом зарахування зустрічних однорідних вимог в разі підтвердження їх нарахування документально, тобто підтвердження їх реальності, зокрема, зарахування є можливим у разі відсутності між сторонами спору щодо наявності підстав і розміру цих нарахувань, а також у разі наявності судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення штрафних санкцій та/або передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань, оскільки в такому випадку в судовому рішенні будуть чітко встановлені розміри боргових зобов`язань, їх розмір матиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 та частини першої статті 1291  Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.
Крім того однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є  безспірність вимог, які зараховуються,  тобто - відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17; від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17; від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.
Отже, оскільки матеріалами справи не підтверджується наявність заборгованості позивача перед відповідачем (штрафних санкцій), не обґрунтована сума, вимоги не є однорідними, а позивач заперечує проти заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відсутності підстав для проведення взаємного зарахування зустрічних вимог між сторонами у заявленій сумі.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме про розірвання договору від 03.08.2020 року № 101-БД та стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі  32  978  472,85 грн з яких: 29  689  415,44 грн – попередня оплата; 1  182  829,51 грн - 3 % річних; 2  106  227,46 грн - суми, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 у справі №915/408/24.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 у справі №915/408/24 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Океан-Стальконструкція” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 у справі №915/408/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2024 у справі №915/408/24 - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.05.2025.

Головуючий суддя                                                                      А.І. Ярош

                 Судді:                                                                                          Г.І. Діброва

          Н.М. Принцевська