Справа № 127/38666/24
Провадження № 22-ц/801/924/2025
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року	Справа № 127/38666/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Рибчинського В.П.,
               за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І., 
               за участю сторін: представника позивачів адвоката Левченка А.О., представника відповідача Олексюк Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/38666/24 за позовом ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Вінницької міської ради про стягнення коштів, 
за апеляційною скаргою представника позивачів – адвоката Левченка Артема Олександровича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року про закриття провадження, яку постановив суддя Сичук М.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 06 березня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Вінницької міської ради про стягнення коштів.
 Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина за законом, до якої увійшов гарантійний внесок в розмірі 380215 грн, що знаходяться на розрахунковому рахунку Вінницької міської територіальної громади відповідно до довідки виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 січня 2024 року №01/00/011/5819 та рішення 12 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 24 вересня 2021 року №593 (зі змінами) «Про розірвання договору купівлі продажу» (зі змінами) про розірвання договору нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , укладеного між Вінницькою міською радою в особі Департаменту комунального майна Вінницької міської ради та гр. ОСОБА_5 , а також повернення спадкоємцям померлого ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 380215 грн сплачені як гарантійний внесок за об`єкт приватизації зазначений в п.1 даного рішення.
На момент прийняття рішення Вінницької міської ради №593 від 24 вересня 2021 року діяла редакція Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» (абз. 2 та 3 ч. ст. 26 Закону) згідно з якою повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкті приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, на підставі рішення суду з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно з цим Законом та/або договором купівлі-продажу), протятого п`яти робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації.
19 грудня 2023 року Департамент комунального майна Вінницької міської ради та ТОВ «Будстрой АІ» уклали за результатами електронного аукціону Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - нежитлових будівель по АДРЕСА_1 , за ціною - 6 120 960 грн.
Таким чином, після повторного продажу об`єкта в органу місцевого самоврядування виник обов`язок повернути кошти покупцю під час попереднього продажу, договір з яким було розірвано.
Позивачі звернулися до Вінницької міської ради з заявам про повернення їм частини гарантійного внеску, до яких також додали нотаріально посвідчені копії свідоцтва про право на спадщину за законом.
Проте Вінницька міська рада листом від 10 вересня 2024 року повідомила, що відмовила позивачам у відшкодуванні гарантійного внеску рішенням 43 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 29 березня 2024 року №2239 (через відсутність правових підстав).
Позивачі вважають, що відмова відповідача у поверненні належної кожному з них частки в спадковому майні порушує їх право власності, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом, тому просили стягнути з відповідача грошові коштів в розмірі 95053,75 грн кожному з них, як спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року закрито провадження у справі. Роз`яснено позивачам їх право звернутися за вирішенням даного спору до Господарського суду Вінницької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник позивачів – адвокат Левченко А.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір виник у зв`язку з приватизацією комунального майна та повинен розглядатись в порядку господарського судочинства. 

У відзиві на апеляційну скаргу Вінницька міська рада просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до змісту позовної заяви, договір купівлі-продажу нежитлових будівель по АДРЕСА_1 , за які було сплачено гарантійний внесок в розмірі 380215 грн, який у подальшому був розірваний у зв`язку із смертю переможця аукціону, був укладений у порядку приватизації комунального майна, що регулюється положеннями Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», наведене також не оспорювалося сторонами у справі.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з пунктами 1, 2 і 6 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», який набрав чинності з 07 березня 2018 року та є чинним на час звернення позивачів до суду, спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

Отже, за загальним правилом спори щодо приватизації комунального майна відносяться до юрисдикції господарських судів. Винятки з цього правила можливі, якщо спори щодо приватизації виникають із публічно-правових відносин і тоді, коли ці спори, як чітко через сполучник «та» прописано в законі, віднесені до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори, пов`язані з приватизацією.

Таким чином, за загальним правилом спори щодо приватизації державного або комунального майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних, так і фізичних осіб.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року, справа № 125/703-16-ц, та у постанові від 18 березня 2020 року, справа № 813/2616/18.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за умови наявності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Господарські суди вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду).

Відтак, з урахуванням характеру спірних відносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правової природи юридичного спору та в цьому випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивачів – адвоката Левченка Артема Олександровича залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року про закриття провадження залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Матківська М.В.
       
                                                       Рибчинський В.П.