ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/27505/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року (суддя Сластьон А.О.) в справі №160/27505/24 за позовом приватного підприємства «РТС-Сталь» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «РТС-Сталь» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС), Державної податкової служби України (далі - ДПС) про:
визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 10 вересня 2024 року № 11747715/37125153;
зобов`язання ДПС здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 2 від 17 червня 2024 року на загальну суму 11849,00 грн, в тому числі податок на додану вартість – 1974,83 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 10.09.2024 № 11747715/37125153.
Зобов`язано Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №2 від 17.06.2024 – датою подання її на реєстрацію.
Позивач 22 січня 2025 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу  в розмірі 12000,00 грн.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року заяву представника позивача ПП «РТС-Сталь» адвоката Андрюка Артема Миколайовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в адміністративній справі №160/27505/24 задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Приватного підприємства «РТС-Сталь» витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач позивач скасувати додаткове рішення з підстав недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
Надані позивачем документи щодо обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу не підтверджені об`єктивними та належними доказами.
Жодних інших документів, які підтверджували б обсяг наданих адвокатом позивачу у даній справі робіт, для визначення достовірного розміру витрат на правничу допомогу, що підтверджували б фактичний розмір таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, з зазначенням часу, затраченого ним на виконання конкретної роботи, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) не надано.
Відсутність документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про  відшкодування таких витрат.
Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що справа є справою незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України, відповідно до якої додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 лютого 2024 року між адвокатом Андрюком А.М. та Приватним підприємством “РТС-СТАЛЬ” укладено договір про надання професійної правничої допомоги №23/02-2024.
Пунктом 4.1-4.2 розділу 4 договору визначено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Конкретний розмір гонорару зазначається в додатку до договору.
Відповідно до додатку №5 від 30.10.2024 до договору від 23.02.2024 №23/02-2024 вартість гонорару адвоката за надання правничої (правової) допомоги, визначеної п.4.2 договору від 23.02.2024, складає 12000,00 грн, зокрема, щодо підготовки та подання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення комісії з реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстру податкових накладних, а також супроводженням справи у суді.
Згідно з актом наданих послуг №5/11-2024 від 01.11.2024 вартість послуг адвоката за отримання професійної правничої допомоги, пов`язаної з підготовкою та поданням до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви та супроводженням адміністративної справи у суді щодо визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.09.2024 №11747715/37125153 з питань зупинення реєстрації податкової накладної №2 від 17.06.2024, складає 2 000,00 грн.
Суд першої інстанції вважав, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн є непропорційним до предмету спору, виходячи з того, що така дія, як складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 10.09.2024 №11747715/37125153, не потребує від фахівця в області права значного інтелектуального навантаження.
Супроводження адміністративної справи у суді в цій справі включало в себе лише одну дію – складання позовної, адже ані позивачем, ані його представником інших процесуальних документів по суті справи не надавалося.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що адміністративна справа визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, що свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
Також судом першої інстанції зазначено, що предмет спору в цій справі не є значно складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, написання позовної заяви не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань та, як наслідок, сума витрат на її написання є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому сам адвокат участі у судових засіданнях не приймав, надсилання до суду здійснювалось у електронному вигляді без витрат часу на явку до суду особисто.
У зв`язку з цим суд першої вважав за необхідне заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №160/27505/24 задовольнити частково, стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги в межах цієї справи підтверджено документально, а саме: договором про надання професійної правничої допомоги №23/02-2024, укладеним 23 лютого 2024 року між адвокатом Андрюком А.М. та ПП «РТС-Сталь»; додатком №5 від 30 жовтня 2024 року до договору від 23 лютого 2024 року №23/02-2024, відповідно до якого вартість гонорару адвоката за надання правничої (правової) допомоги складає 12000,00 грн, зокрема, щодо підготовки та подання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення комісії з реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстру податкових накладних, а також супроводженням справи у суді; актом наданих послуг №5/11-2024 від 01 листопада 2024 року, згідно з яким  вартість послуг адвоката за отримання професійної правничої допомоги, пов`язаної з підготовкою та поданням до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви та супроводженням адміністративної справи у суді щодо визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10 вересня 2024 року №11747715/37125153 з питань зупинення реєстрації податкової накладної №2 від 17 червня 2024 року, складає 12000,00 грн.
Як зазначено вище, судом першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 5000,00 грн.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС). 
За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України  встановлено вимоги до визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, який має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). 
Суд враховує рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду заявником документів, їх значення для спору, та доходить до висновку, що стягнутий на користь позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу (5000,00 грн) є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відтак, стягнута судом першої інстанції сума правничої допомогу є розумною і необхідною, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача.
Доводи апелянта суд відхиляє, позаяк судом першої інстанції при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка має бути відшкодована позивачу, враховані відповідні критерії й зазначені відповідачем обставини та зменшено розмір витрат, про стягнення яких просив позивач, при цьому судом першої інстанції враховано критерій співмірності витрат на правничу допомогу із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для позивача.
Також судом першої інстанції враховано такий критерій, як фактичність та неминучість (необхідність) понесених витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового  рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року в справі № 160/27505/24 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року в справі № 160/27505/24 за позовом приватного підприємства «РТС-Сталь» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 23 квітня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 квітня 2025 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов