ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2025 року
м. Київ
справа № 752/4615/22
провадження № 51-3765 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100010000542, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 змінено на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Зараховано  ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 07 березня 2022 року по 19 жовтня 2022 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього належного йому майна.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 жовтня 2023 року вирок Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року щодо  ОСОБА_7 скасовано на  підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно обвинувального акта, ОСОБА_7  обвинувачується у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, діючи умисно, придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP масою 0,927 г та 19,048 г, особливо небезпечну психотропну речовину МДМА масою 2,668 г, психотропну речовину амфетамінів в особливо великих розмірах масою 0,502 г та 30,110 г, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 8,97 г, 0,91 г, 2,72 г, 3,63 г, 0,88 г та 0,80 г, які став зберігати при собі з метою збуту. 07.03.2022, приблизно о 
12 год 30 хв., перебуваючи на вул. Столичне шосе у м. Києві, був затриманий працівниками поліції, які в ході проведення обшуку затриманої особи виявили та вилучили у нього 15 прозорих поліетиленових пакетів із порошкоподібною речовиною світлого кольору, 9 прозорих поліетиленових пакетів із кристалічною речовиною світлого кольору, 6 прозорих поліетиленових пакетів із речовиною рослинного походження зеленого кольору, 13 таблеток трикутної форми голубого кольору, які містили особливо небезпечну психотропну речовину, психотропну речовину та наркотичний засіб, які ОСОБА_7 придбав та зберігав при собі з метою збуту.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України не знайшла свого підтвердження та перекваліфікував його дії на ч. 3 ст. 309 КК України як незаконне придбання і зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, психотропної речовини в особливо великих розмірах та особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України. Зазначає, що апеляційним судом порушено вимоги статей 94, 370 КПК України та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Вважає, що вказаним судом безпідставно зроблено висновок про обґрунтованість кваліфікації місцевим судом дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 309 КК України, оскільки всупереч вимогам ст. 419 КПК України не надано належної оцінки доводам сторони обвинувачення та в ухвалі не зазначено підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Зокрема, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доказам, які підтверджують наявність у засудженого мети збуту, з урахуванням кількості та ваги наркотичного засобу, психотропних речовин, вилучених у ОСОБА_7 , їх різноманітності, розфасування у окремі поліетиленові пакети, а також того факту, що засуджений на обліку у лікаря - нарколога не перебуває та за його місцем проживання вилучено пусті зіп-пакети для фасування, пристрій для вакуумування, електронні ваги із нашаруванням наркотичних та психотропних речовин. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу.
Захисник, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали апеляційного суду, просив касаційну скаргу залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, є правильним, та відповідно до вимог ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо безпідставної перекваліфікації судами дій засудженого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 309 КК України на ч. 3 ст. 307 КК України, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.
Так, в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 203/337/19 (провадження № 51-4688 км 20) колегія суддів висловила позицію, за якою якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в  тому числі, чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у  володінні особи, та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у  відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у  власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.
Разом з тим, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).
Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.
Погоджуючись з вироком місцевого суду, апеляційний суд зазначив, щодокази сторони обвинувачення жодним чином не доводять те, що ОСОБА_7 , придбавши та зберігавши психотропні речовини та наркотичний засіб, мав умисел на їх збут, а з показань засудженого лише вбачається, що він дійсно усвідомлював, що знайшов психотропні речовини та наркотичний засіб, після чого став зберігати їх при собі.
Отже, волею особи не було обумовлено того, скільки саме психотропних речовин та наркотичного засобу опиниться у її володінні, адже у даному випадку мала місце знахідка, оскільки протилежного способу їх придбання ОСОБА_7 стороною обвинувачення не доведено.
Крім того, прокурором не спростована допустимими доказами версія засудженого про те, що рюкзак з наркотичними засобами та психотропними речовинами він знайшов, а їх характеристики, кількість та види йому не відомі.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що розмір заборонених предметів, вилучених у ОСОБА_7 , їх розфасування у поліетиленові пакети та різноманітність, а також факт не перебування засудженого на обліку у лікаря-нарколога не можуть переконливо свідчити про наявність у нього умислу на збут наркотичних засобів та психотропних речовин.
При цьому, судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що пояснення ОСОБА_7 працівнику поліції під час затримання не можуть бути визнані допустимим джерелом доказів винуватості останнього, оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Як пояснив ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду, при складанні протоколу про затримання він надав слідчому показання під примусом. Оскільки вказані пояснення не були надані в судовому засіданні, то відповідно до положень ч. 4 
ст. 95 КПК України вони не можуть бути сприйняті як докази винуватості 
ОСОБА_7 , про що вказано у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2023 рокуу цьому кримінальному провадженні.
Також, апеляційний суд слушно зазначив, що постановою старшого слідчого Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 31.05.2022 кримінальне провадження 
№ 12021100010000805 за ч. 2 ст. 309 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а результати проведеного обшуку у даному кримінальному провадженні не можуть свідчити про наявність у 
ОСОБА_7 мети збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, з якими він був затриманий.
Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов належного висновку, що правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, дії засудженого перекваліфікував на ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини, психотропної речовини в особливо великих розмірах та особливо небезпечного наркотичного засобу.
На думку Суду, таке правозастосування є правильним, адже вказана позиція місцевого суду ґрунтується на безпосередньо досліджених доказах, оцінених відповідно до правил ст. 94 КПК України, та не суперечить усталеній практиці й висновкам, викладеним у рішеннях та правових позиціях Верховного Суду. 
Отже, доводи касаційної скарги прокурора про протилежне, а саме, що дії  ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, психотропної речовини в особливо великих розмірах та особливо небезпечного наркотичного засобу, є неспроможними.
Апеляційний суд надав змістовні відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, навів належні аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та достатньо вмотивував свої висновки. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419  КПК України.
Положення пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що  вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали щодо 
 ОСОБА_7  колегією суддів не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3