Номер провадження: 22-ц/813/2264/25 
Справа № 521/6824/23
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 10 квітня 2023 року Малиновським районним судом м. Одеси за вимогою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилася справа за вимогою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.
Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 268,40 грн.
07.06.2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 10 квітня 2023 року Малиновським районним судом м. Одеси за заявленою вимогою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, в якій заявник посилався на наступне.
В обґрунтування заявник зазначив, що стягувач ввела суд в оману, оскільки на час звернення із заявою щодо видачі судового наказу дитина проживала і перебувала на повному утриманні саме батька. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту проживання доньки ОСОБА_5 разом зі стягувачем, останньою було надано довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.02.2023 року, яка видана ОСББ «Миру, 25». Однак, ще в березні 2022 року ОСОБА_6 (боржник), ОСОБА_7 (стягувач) та їх донька – ОСОБА_8 , вимушено покинули свій дім в м. Херсон у зв`язку з повномасштабним вторгнення російської федерації та виїхали за межі території України на територію Республіки Австрія. Після березня 2022 року донька ОСОБА_5 на територію України не поверталась. З червня 2022 року місцем проживання всіх членів родини було Li №dauer Strase 36a/20 (Ліндауер штрассе 36а/20) 6912 Horbra №z (GKZ 80218) (Хьорбранц (Код населеного пункту 80218)), ОСОБА_9 .
Заявник вказує, що оскільки стягувач ніде не працювала, працював виключно ОСОБА_6 , а тому всі витрати на сім`ю були виключно на ньому, зокрема повністю забезпечення доньки.
Разом з цим, вихованням доньки, її розвитком, питаннями освіти та здоров`я займався переважно її батько, що підтверджується листом за підписом керівництва дитячого садка підтверджується зарахування доньки ОСОБА_5 до дитячого садка ОСОБА_10 у місті Гербранц на 2022-2023 навчальний рік.
Згідно відгуку про відвідування дитячого садочка ОСОБА_10 , за підписом керівництва цього садка, донька ОСОБА_5 почала відвідувати дитячий садочок з 13 червня 2022 року в 2 групі. До кінця 2021-2022 навчального року вона завжди відвідувала дитячий садок вранці. З вересня 22 по липень 23 ОСОБА_5 щоранку приходила в дитсадок, її привозив і забирав батько. З мамою керівництво дитсадка вперше зустрілися в березні 2023 року. Коли батько був у відрядженні, мама ОСОБА_5 ніколи не водила в дитсадок, тому вона прогулювала без причини. З вересня 2023 року ОСОБА_5 відвідувала дитсадок повний день з обідом. Якщо до 9 години ранку ОСОБА_5 не привезуть у садок, батько просив керівництво садка телефонувати йому, щоб він забрав ОСОБА_5 від мами і відвів її в садочок. Ситуація з забиранням та приведенням ОСОБА_5 в дитсадок така: батько ОСОБА_11 зазвичай приводить ОСОБА_5 у садок, а забирає мама та іноді бабуся (зі сторони матері). Як зазначено у відгуку, ОСОБА_5 любить говорити про дім, про такі види діяльності, як катання на лижах, ковзанах, прогулянки на снігу, але завжди з татом. Мати ніколи не з`являється в її оповіданнях. На випускних і вечірках, ОСОБА_5 завжди була присутня тільки з татом. Поряд з цим, питанням оформлення страхування для доньки займався також батько, що підтверджується листом Австрійського фонду медичного страхування від 16.12.2022 року.
Згідно довідок виданих лікарями та історій хвороби: 02.08.2022, 23.03.2023, 30.04.2023, 06.05.2023, 08.05.2023, 22.08.2023, 24.10.2023, 25.10.2023, 06.11.2023, 07.11.2023, 16.11.2023, 27.12.2023 щодо питань, пов`язаних із здоров`ям ОСОБА_5 до лікарів звертався та супроводжував доньку саме її батько, ОСОБА_6 , який і сплачував кошти за ці візити, що підтверджується відповідними банківськими виписками. Питаннями фізичного розвитку доньки, зокрема відвідування нею курсу плавання, музичної школи, школи танців, здійсненням їх оплати займався батько, що підтверджується відповідними листами та виписками рахунків.
Одночасно з цим, оплата відвідування донькою садка протягом 2022-2024 навчального року здійснювалась також батьком, що підтверджується відповідними рахунками та банківськими виписками.
Оскільки, обставини проживання дитини з батьком (боржником) та перебування доньки на його утриманні не були відомі суду при розгляді заяви стягувача про видачу судового наказу, а тому наявні підстави для скасування судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 у справі №521/6824/23.
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 10 квітня 2023 року Малиновським районним судом м. Одеси за заявленою вимогою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,– залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду,  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 10 квітня 2023 року Малиновським районним судом м. Одеси задовольнити та скасувати судовий наказ по справі №521/6824/23, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що стягувач при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу ввела суд в оману щодо дійсних обставин, а саме щодо факту проживання батька разом з донькою на час звернення стягувача до суду, а також те, що стягувач приховала від суду інформацію щодо дійсного місцезнаходження боржника (проживання на території Республіки Австрія), що вплинуло на своєчасність ознайомлення боржника із судовим наказом та штучним накопиченням заборгованості зі сплати аліментів. Разом з цим, стягувач до заяви про видачу судового наказу не надала жодного належного та допустимого доказу, що саме вона одноосібно утримувала дитину станом на день звернення із заявою про видачу судового наказу. Тобто, суд першої інстанції переглядаючи судове рішення за нововиявленим обставинами фактично встановив обставини та визнав вимоги стягувача обґрунтованими на підставі єдиного доказу – довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.02.2023 року, який не відповідає критеріям встановленим ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України. Отже, при даних обставинах ОСОБА_1 не був зобов`язаний надавати стягувачу кошти на утримання дитини, оскільки він сам безпосередньо ніс всі витрати, як батько який займався всіма питаннями щодо дитини. В свою чергу стягувач повинна була приймати рівнозначну участь у розвитку дитини та її фінансовому забезпеченні.
Враховуючи викладене вище, скаржник вважає, що наявні підстави для задоволення заяви боржника - ОСОБА_1 про скасування за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 10 квітня 2023 року Малиновським районним судом м. Одеси за заявленою вимогою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, оскільки із поданої заяви та доданих до неї документів не вбачається виникнення у неї безспірного права грошової вимоги, а саме права на стягнення аліментів з ОСОБА_1 . В свою чергу, спір між батьками щодо права на отримання аліментів та їх розмір підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження.
Від представника ОСОБА_3 – адвоката Бибки Т.Я. на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 25.03.2025 року на 16:00 год. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Кишеня К.О. за день до судового засідання, а саме 24.03.2025 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання доступу до матеріалів справи у системі «Електронний суд». Клопотання вмотивоване тим, що лише 24.03.2025 року було укладено договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та АО «Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери», а тому адвокат Кишеня К.О. не мала можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготуватися до судового засідання.
Присутні у судовому засіданні в режимі відеоконференції представники ОСОБА_3 – адвокат Некляєв Ю.Г. та адвокат Садівник М.І. категорично заперечували проти відкладення судового засідання, просили розглянути справу за фактичною явкою сторін.
Апеляційний суд акцентує увагу, що протягом перегляду судового рішення в апеляційному порядку від імені ОСОБА_1 діяла адвокат Валенко К.П., якій ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2025 року задоволено клопотання та забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд сприяв учасникам справи в безпосередньому прийнятті участі у розгляді справи.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів зважає на розумність строків розгляду відповідної категорії справ, де захищаються в першу чергу інтереси дитини, бере до уваги те, що справа розглядається в судах з червня 2024 року, а в апеляційному суді – з вересня 2024 року, а також те, що явка сторін та третіх осіб в судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Суд першої інстанції, зостановлюючи ухвалу про відмову у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами, виходив з того, що більшість наданих боржником (заявником) доказів на утримання дитини як на підставу підтвердження нововиявлених обставин стосуються періоду уже після прийняття судом оскаржуваного судового наказу, а саме починаючи з травня 2023 року по січень 2024 року, тобто зазначені документи та вказані в них обставини не існували на момент звернення стягувача з заявою про видачу судового наказу, яка була подана в 16.03.2023 року. Крім того, враховуючи, що стягувач проживала разом з дитиною та не отримувала від боржника належної фінансової допомоги на утримання дитини, у останньої були визначені законом підстави для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Боржника аліментів. За таких обставин заявник не надав переконливих доказів, які б підтверджували наявність нововиявлених обставин для перегляду судового наказу, виданого 10.04.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2012 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсон, про що складено відповідний актовий запис №273.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 квітня 2018 року, виданим Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис 196.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2023 року по справі № 214/4167/22 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції і м. Херсоні, актовий запис № 273 - розірвано. Рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.
Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 268,40 грн.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною п`ятою статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).
Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (диву.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18)).
Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.
Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVED №AYA v. russia, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 334/6285/23 викладено висновок про те, що "тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника.
Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин". Верховний Суд не одноразово звертав увагу на те, що аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.
З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Як на підстави перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що всі витрати на сім`ю були покладені виключно на нього, зокрема повністю забезпечення доньки. Разом з цим, вихованням доньки, її розвитком, питаннями освіти та здоров`я займався переважно її батько. Отже, за даних обставин ОСОБА_1 не був зобов`язаний надавати стягувачу кошти на утримання дитини, оскільки він сам безпосередньо ніс всі витрати, як батько який займався всіма питаннями щодо дитини. У свою чергу стягувач повинна була приймати рівнозначну участь у розвитку дитини та її фінансовому забезпеченні.
Однак, зазначене у розумінні ст. 423 ЦПК України не є нововиявленою обставиною та з огляду на специфіку наказного провадження, яке є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
При цьому, переконливих доказів перебування неповнолітньої дитини сторін на утриманні ОСОБА_1 суду не надано, а факт надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька і, згідно вимог ч. 1 ст. 180, ч. 5 ст. 183 СК України не звільняє заявника від обов`язку утримувати дитину, та не позбавляє права ОСОБА_3 , як матір дитини, з якою проживає донька, на звернення до суду з заявою про стягнення аліментів.
До того ж, при вирішенні питання щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, апеляційний суд враховує, що у своїй судовій практиці Верховний Суд (справа № 264/1739/18 судове рішення від 18 грудня 2018 року, справа № 359/3012/18 ухвала від 19 листопада 2018 року) неодноразово вказував на те, що під ознаки нововиявлених обставин у справі про стягнення аліментів не підпадають наступні обставини: факт спільного проживання боржника зі стягувачем на час подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів; факт утримання боржником сім`ї, у тому числі й факт перебування сторін у шлюбі; добровільне надання батьком допомоги та утримання дітей за його рахунок; перешкоджання дружиною у здійсненні ним батьківського обов`язку; наявність невирішеного спору між сторонами щодо місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні.
У цьому випадку платник аліментів повинен ставити питання зменшення розміру (припинення стягнення) аліментів та в деяких випадках - про стягнення безпідставно стягнених коштів (за аналогією з ч. 2 ст. 82 СК України). Однак відповідно до положень ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти можуть бути присуджені тому з батьків, з яким проживає дитина. Відтак вирішення питання про стягнення аліментів з одного з батьків залежить від встановлення факту з ким із батьків проживають діти. Встановлення цих обставин впливає на вирішення питання про видачу судового наказу.
У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 не заперечуючи факту проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_3 наполягає лише на тому, що дитина на момент видачі судового наказу проживала разом з батьком.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження зазначених обставин заявник надав суду довідки про місце реєстрації в Австрії, видані на його ім`я та на ім`я дитини. Разом з цим, боржник не спростовував того факту, що стягувач також була зареєстрована та фактично проживала за вказаною в довідці адресою разом з дитиною.
У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що "обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти". Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 694/1425/22 (провадження № 61-12724св23).
Таким чином, оцінюючи обставини, на які послався заявник, як на підставу для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що зазначене не є нововиявленими обставинами.
Сам по собі той факт, що скаржник ОСОБА_1 проживав разом з дитиною і надавав гроші на її утримання, не є істотною обставиною, яка виливає на висновок суду про видачу судового наказу про стягнення з батька дитини аліментів на її утримання. Визначальним є той факт, що мати дитини постійно проживала і проживає з дитиною і вправі вимагати гроші з батька дитини на утримання дитини безвідносно до того, що батьки дитини проживають разом або окремо один від одного, у зареєстрованому шлюбі чи шлюб розірваний.
В даному випадку мати дитини, яка проживає разом з дитиною вправі вимагати від батька дитини чітко визначену суму на утримання дитини. 
Аліменти, які стягнуті за судовим наказом, стосуються утримання неповнолітньої дитини, тому в даному випадку потрібно враховувати й принцип найкращих інтересів дитини, який у разі скасування судового наказу, дотриманим не буде.
Крім того, необхідне зазначити, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності.
Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті досягнути нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Враховуючи викладене вище, доводи заяви ОСОБА_1 про віднесення обставин, на які він посилається, до категорії нововиявлених - є безпідставними та ґрунтуються на власному помилковому трактуванні і розумінні цих обставин, які, відповідно до змісту статті 423 ЦПК України, не належать до нововиявлених та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у цій справі.
Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне роз`яснити боржнику, що відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Отже, оскільки заявником не було доведено передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні його заяви про перегляд судового наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами.
За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам заявника, на думку апеляційного суду, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в мотивувальній частині якої зазначено відповідні мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов відповідних висновків, не погодившись із аргументами боржника.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки всіх доказів та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27 - 34 рішення "Праведная проти Росії" від 18 листопада 2004 року).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 08.04.2025 року.

Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                                               С.О. Погорєлова