ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4612/24  Номер провадження 33/814/340/25	Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ   Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
з секретарем Гнітько А.М.,
з участю захисника Клименка В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу адвоката Клименка В.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 10 січня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:

Цією постановою           ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, військовослужбовець, 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України закрите на підставі ч.1 ст.247 КпАП України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1  визнаний винуватим в тому, що він 12 жовтня 2024 року близько 22 години в с. ТерентіївкаПолтавського району та області по вул. Миру, буд.1, в порушення п.2.1а Правил дорожнього руху, повторно протягом року, не маючи права керування таким транспортним засобом, керував автомобілем Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Крім того, ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України за таких обставин.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №775607 від 12 жовтня 2024 року,  ОСОБА_1  цього дняблизько 22 години в с. Терентіївка Полтавського району та області по вул. Миру, буд.1,  в порушення п.2.9 Правил дорожнього руху, керував автомобілем Audi A4, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6810, результат 2,08 проміле, тест №1161. 
В апеляційній скарзі захисник просить накласти на ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КпАП України стягнення у виді штрафу меншого розміру без позбавлення права керування транспортними засобами.
Зазначає, що ОСОБА_1 не отримував водійське посвідчення , а тому до нього не може бути застосоване позбавлення права керування транспортним засобом.
Просить врахувати щире каяття та визнання вини ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та учасником бойових дій.
Не погоджується зі стягненням з ОСОБА_1 судового збору в сумі 605,60 грн, оскільки він звільнений від його сплати на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
Закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України на підставі п.1 ст.247 цього Кодексу в апеляційній скарзі не заперечується.
Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах та ніким не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги про відсутність визначених законом підстав для позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки він не отримував водійське посвідчення, є слушними.
Санкцією ч.5 ст.126 КпАП України передбачено накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
ПленумВерховного Суду України у п.21 постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі у справі №702/301/20 зробила висновок щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК України, відповідно до якого особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
При цьому Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Судузвернула увагу на те, що безпосередньо у ст.55 КК України не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами. Положення зазначеної статті не містять також закріплення правових підстав призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно прямо передбачено у санкціях норм Особливою частини КК України.
Водночас, приписами ч.2 ст.30 КпАП України передбачено позбавлення саме наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами, тобто встановлено обмеження щодо застосування цього адміністративного стягнення.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що посвідчення водія ОСОБА_1 не видавалося (а.с.10), відсутні підстави для застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як особі, яка взагалі не мала такого права. 
Доводи захисника про зменшення суми штрафу є непереконливими.
Відповідно до ст.27 КпАП України штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Визначаючи розмір штрафу, суддя місцевого суду дотримався приписів ст.33 КпАП України, належним чином врахував характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують відповідальність та відсутність обставин, які її обтяжують, а також санкцію ч.5 ст.126 КпАП України.
Приписами КпАП України не передбачено можливість накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено санкцією відповідної статті Кодексу.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КпАП України мети адміністративного стягнення  необхідним і достатнім буде накладення на  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 цього Кодексу, стягнення у виглядіштрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами. 
Не ґрунтуються на приписах закону і доводи апеляційної скарги про помилкове стягнення з ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, судового збору.
Згідно з приписами ст.40-1 КпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно із частиною першою статті 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, зокрема, звільняються: 1) військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків (пункт 12); 2) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (пункт 13).
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з військовослужбовця чи особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пунктів 12, 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» суд має перевіряти чи пов`язана справа з виконанням військового обов`язку або службових обов`язків та чи стосується така справа захисту прав цих осіб.
Водночас, як видно зі змісту оскаржуваного судового рішення, в даному випадку на  ОСОБА_1  накладене адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, яке не пов`язане з виконанням військового обов`язку або службових обов`язків і справа не стосується захисту його прав як учасника бойових дій, а тому підстави для звільнення порушника від сплати судового збору відсутні.
Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Клименка Василя Володимировича задовольнити частково.
Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови вказівку про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.
В іншій частині постанову судді залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.