ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. 	Справа № 520/21103/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) від 24.10.2024 року по справі № 520/21103/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ,  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
третя особа                 Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому просив суд:
- визнати протиправним рішення 204250003416 управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 25 липня 2024 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 18 липня 2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо непроведения перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці відповідно до заяви про здійснення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці та довідки ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/273 від 29 березня 2024 року;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.07.2024 відповідно до заяви про здійснення перерахунку та довідки ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/273 від 29 березня 2024 року, якою визначена суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і складає 163512 гривень 00 коп., у томі числі посадовий оклад 90840 гривень 00 коп., доплата за вислугу років (70%) - 63588 гривень 00 коп., доплата за перебування на адміністративній посаді у суді (10% - 9084 гривень 00 коп.).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу перерахунків пенсій № 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.07.2024 № 204250003416.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 04-49/273 від 29.03.2024, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 18.07.2024
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
ГУ ПФУ в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач  вказує, що  рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 по справі № 520/21103/24, визнано протиправним рішення № 204250003416 від 15.03.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 березня 2024 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 08 березня 2024 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо непроведення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці відповідно до заяви від 08.03.2024 про здійснення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці та довідки ТУ ДСА у Харківській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року відповідно до заяви від 08.03.2024 про здійснення перерахунку та довідки ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/171 від 01.03.2024, згідно з якою суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року складає: посадовий оклад голови Шевченківського районного суду: 90840,00 гривень, доплата за вислугу років (60%) - 54504,00 гривень, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) 9084,00 гривень, всього суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 154428,00 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач 2 вказує, що питання проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці може бути розглянуто тільки у разі збільшення розміру суддівської винагороди, після винесення рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, а саме після 18.02.2020. Натомість, після 18.02.2020 не приймались нормативно правові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди. В Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», Верховна Рада України, чітко визначила, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.  Прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць у 2024 році, що складає 3028 гривень, не є розрахунковою величиною, яка передбачена Законом для обрахунку посадового окладу судді на 2024 рік. Крім того, Пенсійний фонд України листом від 22.01.2021 № 2800-030102-7/2899 звернувся до Державної судової адміністрації України про надання роз`яснень про зміну розміру складових суддівської винагороди, зокрема посадового окладу після 18.02.2020, в тому числі з 01.01.2021.
Листом від 23.02.2021 № 11-3409-2021 Державна судова адміністрація України повідомила, що базовий розмір посадового окладу місцевого та апеляційного суду в порівнянні з минулим роком не змінився та становить:
-судді місцевого суду - 63060 грн;
-судді апеляційного суду - 105100 грн.
Відповідно до частини шостої розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддя у відставці, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 № 200/14891, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться органом що призначає щомісячне довічне грошове утримання на підставі довідки про суддівську винагороду, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці) або за зверненням судді у відставці.
Також ГУ ПФУ в Хмельницькій області в апеляційній скарзі зазначило, що суд повинен мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права-визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта – є помилковим.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористався.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2025 залучено до участі у справі 520/21103/24 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області та витребувано пояснення у справі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  позивач перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.
18.07.2024 позивач звернувся із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 04-49/237 від 29 березня 2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видану територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області.
Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення від 25 липня 2024 року № 204250003416, яким позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, у зв`язку із відсутністю правових підстав.
Крім того, зазначено, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” встановлено прожитковий мінімум з працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року - 2102 гривні. Отже, базовий розмір посадового окладу судді місцевого та апеляційного суду з 01.01.2020 року не змінювався.
Не погоджуючись із рішенням про відмову у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції  дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 18.07.2024 на підставі вказаної довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 04-49/273 від 29 березня 2024 року. З огляду на приписи Порядку № 22-1, оскільки процедура перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в даному випадку покладена на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, тому вважав, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області має завершити процедуру перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Разом з тим, суд під час розгляду справи встановив, що відповідач взагалі не здійснив перерахунку та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки, тому вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок, та  виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.
Пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від б до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Частиною 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Слід зауважити, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».
Тобто, цим Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням станом на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102 грн.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді становить 2102 грн., в той же час за цим Законом прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 складає 3028 грн.
Зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також до Закону України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», як і Закон України «Про державний бюджет на 2024 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладена у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі №360/503/21, 22 червня 2023 року у справі № 400/4904/21, від 12 липня 2023 року у справі № 9140/5481/22 та від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.), на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є неправомірним.
У постанові від 13.09.2023 по справі № 240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:
- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;
- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.
З урахуванням зазначеного, органи пенсійного фонду зобов`язані здійснити перерахунок, виходячи з встановленого з 1 січня 2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн.
Згідно п. 9 Порядку 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок, тобто в даному випадку з 01 січня 2024.
Отже, позивачем дотриманий порядок подання документів до органу Пенсійного фонду України.
Крім того, з додаткових пояснень Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 24.03.2025 вбачається, щодовідка Територіального управління за № 04-49/171 від 01.03.2024 із зазначенням стажу за вислугу років у розмірі 60% була видана без врахування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі № 520/12188/20 щодо стажу за вислугу років, оскільки Територіальному управлінню (як не стороні у справі № 520/12188/20) на момент видачі даної довідки не було відомо про наявність вказаного рішення. В подальшому, довідка Територіального управління № 04-49/237 від 29.03.2024, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 163512 грн., була видана вже з урахуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі № 520/12188/20 щодо збільшення стажу за вислугу років у розмірі 70% на підставі заяви судді Стеганцова С.М. від 29.03.2024 до якої було додано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі № 520/12188/20.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в хмельницькій області  області від 25 липня 2024 року № 204250003416 , внаслідок чого воно підлягає скасуванню.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. Вказані висновки відповідають висновкам   Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
При цьому суд ураховує, що питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 04-49/273 від 29.03.2024, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 18.07.2024.
Оскільки нових заяв про перерахунок довічного грошового утримання судді позивачем не подавалося, здійснити такий перерахунок та виплату на підставі поданої заяви має ГУ ПФУ в Хмельницькій області, як орган, на розгляді якого перебуває подана заява. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 по справі № 520/21103/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідачів.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 по справі № 520/21103/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    В.В. Катунов