ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/10740/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (суддя Бойченко Ю.П., повне судове рішення складено 21 січня 2025 року) в справі №280/10740/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – ГУ ДПС) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19-17 від 23 вересня 2024 року в розмірі 51 806,59 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що вона проживає у м. Гуляйполі Пологівського району Запорізької області, що відноситься до території активних бойових дій. 
Починаючи з 2014 року не могла сплачувати єдиний внесок, оскільки хворів її чоловік, який помер у 2016 році.
На цей час також вказує про відсутність можливості сплатити єдиний внесок з підстав незадовільного майнового стану, адже отримує пенсію в розмірі 2980 грн, працювати не може за станом здоров`я. Також зазначає, що в неї пошкоджено житло внаслідок бойових дій.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2024 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-19-17, відповідно до якої станом на 31.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску становить 51 806,59 грн, в т.ч. 49 365,01 грн – недоїмка, 252,37 грн – штрафи, 2 189,21 – пеня.
Вимога містить інформацію про заборгованість, передану відповідачу ГУ ПФУ в Запорізькій області, що до 01.10.2023 здійснювало контроль за сплатою страхових внесків, нарахування за період з ІІІ кварталу 2013 року по жовтень 2021 року, а також відомості про штрафи та пеню, нараховані на підставі рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.10.2016 № 0001641300 Пологівської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, від 18.06.2018 № 0040245302 ГУ ДФС у Запорізькій області. Крім того, у вимозі враховано самостійно сплачені позивачем суми єдиного внеску та суми, стягнуті в межах виконавчого провадження.
Позивач оскаржила дану вимогу до ДПС України, рішенням якої від 31.10.2024 № 32813/6/99-00-06-02-01-06 скаргу залишено без задоволення.
Врахувавши, що фактично єдиною підставою для скасування спірної вимоги позивач зазначає неможливість сплачувати вказані суми через незадовільний майновий стан, проте відповідно до ч. 12 статті 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, а зазначена заборгованість виникла до запровадження воєнного стану на підставі самостійно поданих позивачем звітів, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 23 вересня 1999 року по 20 грудня 2023 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець.  
В інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 51806,59 грн, в тому числі 49365,01 грн – недоїмка, 252,37 грн – штрафи, 2189,21 – пеня.
Так, заборгованість складається з: заборгованості, що передана ГУ ДПС з ГУ ПФУ в Запорізькій області за період з ІІІ кварталу 2013 року по жовтень 2021 року; суми штрафних санкцій та пені, нараховані на підставі рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26 жовтня 2016 року № 0001641300 Пологівської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, від 18 червня 2018 року № 0040245302 ГУ ДФС у Запорізькій області. 
ГУ ДПС 23 вересня 2024 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-19-17 в розмірі 51806,59 грн.
Спірним в цій справі є питання правомірності вимоги про сплату єдиного внеску.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.
Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).
Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).
Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 пункту 8 статті 9 Закону № 2464-VI).
За положеннями частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Частиною дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VI установлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Верховним Судом в постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 440/2149/19 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Враховуючи, що вимога про сплату єдиного внеску сформовано у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 2013 по 2021 роки, яка виникла через несплату позивачем самостійно нарахованого єдиного внеску, а також сум штрафів та пені, нарахованих на підставі рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26 жовтня 2016 року № 0001641300, від 18 червня 2018 року, які не оскаржені,  тобто є узгодженими, позивач не є особою, що звільняється в силу закону від сплати єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування цієї вимоги.
Фактично позивач просить скасувати вимогу з підстав неможливості сплати заборгованості через скрутне фінансове становище, проте ця обставина не є підставою для скасування вимоги як індивідуального акту, позаяк цей індивідуальний акт суб`єктом владних повноважень прийнятий правомірно, з огляду на наявність у позивача непогашеної заборгованості.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року в справі № 280/10740/24 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року в справі № 280/10740/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 29 квітня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року. 
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко