КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/15474/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7299/2025
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
28 квітня 2025 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів:  Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кравинської Юлії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року у складі судді Мицик Ю.С.,
у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Євро- Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернувся до суду із позовом в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 32 362 грн 76 грн; інфляційну складову боргу в сумі 2 522 грн 83 коп, 3 % річних в сумі 638 грн 72 коп та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
 
Позов обґрунтовано тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води. 
 
Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
 
Відповідачі з жовтня 2018 року належним чином не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01 червня 2024 року складає 32 362 грн 76 коп. 
 
Боржники прострочили виконання грошового зобов`язання, а тому на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
 Адвокатом Кравинською Ю.В. в інтересах ОСОБА_1   подано апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції  й ухвалення нового судового рішення про відмову у позові у повному обсязі.
 
Скаргу обґрунтовано тим, що справу розглянуто без виклику сторін й жодних процесуальних документів відповідач не отримував, а тому не мав можливості подати відзив та звернутися з клопотанням про витребування доказів.
 
Вказує, що станом на дату звернення до суду 12 серпня 2024 року термін дії довіреності відповідно до якої ОСОБА_4 представляє інтереси позивача закінчився 04 серпня 2024 року, а тому вона не мала права пред`являти позов до суду.
 
Заперечує скаржник й щодо суми заборгованості та не погоджується з розрахунком наданим позивачем на суму 32 362 грн 76 коп, мотивуючи тим, що він не відповідає вартості фактично отриманих (спожитих) послуг.
 
Зазначає, що на вартість для споживачів впливає (збільшує вартість) площа приміщення бомбосховища, розташованого в будинку, де проживає відповідач користуванням яким доступне і іншим мешканцям сусідніх будинків, а також будь-яким громадянам під час повітряної тривоги. Також негативно впливає неналежна теплоізоляція труб в будинку, які проходять по його горищу.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів викладених адвокатом Кравинською Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 та просить рішення суду залишити без змін.
 
Вказує, що доводи відповідача щодо неналежних повноважень представниці ОСОБА_4 не відповідають дійсності та свідчать про застосування надмірного формалізму, оскільки позов сформовано 01 липня 2024 року й передано до суду, проте чому  його реєстрація у суді  мала місце 12 липня 2024 року, не відомо. При цьому судом першої інстанції вивчено матеріали справи, перевірено правовий статус представника позивача та відкрито провадження у справі.
 
Необґрунтованими також вважає позивач й доводи скарги щодо порядку нарахування споживачам за надані послуги з огляду на те, що розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється на підставі норм та правил затверджених на законодавчому рівні.
 
Крім того зауважує, що доказів звернення відповідачів про перерахунок вартості наданих послуг до матеріалів справи не долучено. Послуги надаються належним чином, актів-претензій також не надходило.
 
Відповідно до змісту апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_1 , у ній  ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі, тобто і в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у позові.
 
Між тим, до апеляційної скарги не долучено доказів на підтвердження  уповноваження адвоката Кравинської Ю.В.  відповідачами  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на оскарження рішення суду в тому числі й у їх інтересах.
За таких обставин, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  ухваленого щодо ОСОБА_1 .
 
До апеляційної скарги представницею ОСОБА_1 долучено клопотання про витребування у юридичної особи, яка не є учасником справи, - Комунального підприємства керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва  документів, відомостей (інформації), пов`язаних з  теплопостачанням будинку АДРЕСА_2   та  технічного стану відповідної  тепломережі.
 
Вказане клопотання обґрунтовано тим, що витребування запитуваної інформації необхідно для встановлення фактично отриманих (спожитих) послуг, оскільки відповідей на запити  комунальне підприємство  у повному обсязі не надає.
 
Також 10 квітня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції від представниці скаржника адвоката Кравинської Ю.В. поступило клопотання про призначення розгляду справи з повідомленням (викликом)  сторін, мотивуючи тим, що неповідомлення судом про розгляд справи позбавило ОСОБА_1 надати відзив та заявити клопотання про витребування доказів, в той час як для встановлення дійсних обставин справи необхідно дослідити витребувані докази та заслухати  пояснення учасників справи. 
 
Перевіряючи заявлені клопотання та доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним повідомленням його про розгляд справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
 Як свідчать матеріали справи, у серпні 2024 року позивач звернувся  у Дарницький районний суд м. Києва з зазначеним позовом й ухвалою того ж суду від 28 серпня 2024 року відкрито провадження та справу до розгляду призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Одночасно судом в ухвалі зазначено про необхідність надіслання відповідачам копії позовної заяви з додатками до неї та роз`яснено право подати відзив на позов протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а також право клопотати про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.28, 29).
  
Убачається, що відповідачзареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9, 27).
 
04 вересня 2024 року районним судом на адресу ОСОБА_1 було направлено    відповідне судове повідомлення з копією ухвали суду від 28 серпня 2024 року та копією позовної заяви з додатками до неї, проте поштове відправлення повернулося до суду без вручення адресату (а.с.31).
 
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою.
 
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України  судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом    з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
 
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
 
Установлено, що працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, тому у районного суду не було підстав не враховувати причини повернення до суду поштової кореспонденції під час розгляду справи.
 
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судового повідомлення з додатками до нього цій особі.
 
Зазначене свідчить про те, що районний суд виконав обов`язок щодо повідомлення  ОСОБА_1 про порушення справи в суді й він був належно повідомлений про розгляд справи 29 листопада 2024 року.
 
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального закону, а тому відсутні підстави вважати, що судом не було дотримано процедури повідомлення сторони у справі. 
 
Правовий висновок щодо належного повідомлення учасника справи відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України було викладено неодноразово у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові КЦС ВС від 13 травня 2024 року по справі № 755/4829/23.
 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Згідно  ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України  сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
 
Відповідач, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
 
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подано в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 статті 84 ЦПК України).
 
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати  клопотання  про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане  в строк, зазначений у частині другій та третій  ст.83 цього Кодексу.
 
Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 був належно повідомлений про  розгляд справи, що виключає висновки про поважність причин неможливості подання  ним відповідного клопотання до суду першої інстанції.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим судом апеляційної інстанції, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суд вищої інстанції не має повноважень встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.
 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає правових підстав щодо задоволення поданого по справі клопотання про витребування доказів.
  
Частиною першою статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
 
Колегією суддів не встановлено підстав для призначення справи до розгляду в судовому засіданні, матеріали справи містять достатньо доказів для перевірки правильності висновків районного суду та не потребують виклику сторін, у зв`язку з чим підлягає відхиленню  клопотання  представниці відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав його доведеності.
 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
 
Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01.07.2014 є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
 
Установлено, що ТОВ "Євро-Реконструкція" має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку    АДРЕСА_3 . 
 
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
 
Закон України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
 
Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.92 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.
 
 Законом України від 09.11.2017 "Про житлово-комунальні послуги", правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. ст. 13 та 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
 
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні із споживачем усіма житло-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільно правові права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
 
Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладається як на споживача (відповідачів), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
 
Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. 
 
Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Зі справи убачається, що ОСОБА_2 укладено договір з позивачем № 4450074001 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від                      01 липня 2014 року (а.с.10-11).
 
Відповідно до положень ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне - для постійного у ньому проживання.
 
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
 
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
 
Частина 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», передбачає, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами.
 
Згідно п.12 Розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва га житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудннкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
 
Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання, визначеного за показаннями будинкового вузла комерційного обліку.
 
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК), допустимими (ст. 78 ЦПК), достовірними (ст. 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК).
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Зі справи убачається, що надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії в будинку  АДРЕСА_2 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за № 198 (а.с. 21).
 
Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_3 та є користувачами наданих позивачем  послуг (а.с. 9).
 
Факт надання  товариством   послуг з централізованого опалення протягом спірного періоду не спростований відповідачем та підтверджується  долученими до справи  письмовими доказами, а саме: ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, а також розрахунком заборгованості на загальну суму 35 524 грн 31 коп.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач заперечує проти стягнення зазначеної в розрахунку суми, проте свого розрахунку, який на його думку є правильним, до справи не долучив.
 
Окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач до моменту подання позовної заяви звертались до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобів обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, або з претензіями щодо надання послуг неналежної якості або не надання таких послуг взагалі. Акту-претензії щодо якості послуг, наданих товариством до квартири АДРЕСА_1 , до справи не долучено.
 
Посилання апеляційної скарги  відсутність у справі належних доказів  нарахування вартості наданих послуг, в тому числі й з урахуванням опалення бомбосховища, колегія суддів відхиляє, оскільки  відповідно до  справи, позивач  є виробником теплової енергії й надає лише послуги з централізованого опалення та гарячої води у житловий будинок, в якому мешкає відповідач, а нарахування вартості наданих послуг позивачем проводиться у відповідності до даних показників будинкового засобу обліку.
 
Одночасно підлягає врахуванню і та обставина, що у випадку використання  мешканцями будинку його підвального приміщення, у випадку тривоги додатково як укриття не виключає правове призначення цього  приміщення як допоміжного в той час як  законом передбачено обов`язок співвласників будинку, брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням  допоміжних приміщень будинку.
 
Згідно частини 4 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок щодо забезпечення готовності до надання комунальних послуг внутрішньобудинкових систем, що знаходяться в житловому будинку (у тому числі багатоквартирному) і призначені для надання комунальних послуг, покладається на власника такого будинку (співвласників багатоквартирного будинку), якщо цей обов`язок не покладено ним (ними) на управителя чи іншу особу відповідно до закону або договору.
 
При цьому, підлягає врахуванню і та обставина, що до повноважень ТОВ «Євро-Реконструкція» не входить здійснення контролю за експлуатацією та технічним обслуговуванням внутрішньобудинкових мереж  житлового будинку.
 
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачі не вносили плату у повному обсязі за отримані послуги з теплопостачання, а тому станом на 01 червня 2024 року рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири у розмірі 32 362 грн 76 коп.
 
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості
 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
 
У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Статтею 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
 
За приписом ст. 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
 
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.
 
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
 
Згідно з наданим позивачем розрахунком у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, заборгованість за інфляційні втрати склали 2 522 грн 83 коп, а 3 % річних - 638 грн 72 коп.
 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям.
 
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що позивач не обґрунтував яким чином він проводив розрахунки заборгованості, є необґрунтованими та зводяться до непогодження з наданими розрахунками заборгованості, проте власних розрахунків, які на думку відповідача, є правильними суду надано не було.
 
Встановивши, що ТОВ "Євро-реконструкція" є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 й разом з іншими мешканцями є споживачем даних послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
За таких підстав апеляційну скаргу адвоката Кравинської Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року залишити без змін.
 
В порядку, визначному ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Кравинської Юлії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 рокузалишити без змін.
 
 Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: