Справа № 161/14396/24 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/579/25  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 травня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І., 
секретар Русинчук М. М.,
з участю: представника позивача Гнатенко О. М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2025 року в складі судді Філюк Т. М., 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Цент» (надалі - ТОВ «Коллект Цент») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит № 3763516, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 20000 грн, шляхом переказу на картковий рахунок, зі сплатою процентів в розмірі 6 000 грн, що нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом складає 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 7.1 цього договору визначено, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 175000 грн. 
Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021. 
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ОСОБА_1 ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023від 10.01.2023.
Посилаючись на викладене, з урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 120742 грн, з яких 20000 грн - тіло кредиту, 98742 грн - відсотки, 2000 грн - комісія.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором  в розмірі 88 000 гривень.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитного договору ОСОБА_1 не укладав, коштів не отримував. Зазначив, що на даний час у провадженні сектору дізнання відділення поліції №3 (м. Луцьк) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 12021035610000447 від 22 вересня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст. 182 КК України (порушення недоторканності приватного життя).
Зокрема, органом досудового розслідування було встановлено, що невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, невстановленим способом, діючи умисно, зібрала конфіденційну інформацію щодо ОСОБА_1 , внаслідок чого на ім`я останнього було відкрито кредитний рахунок в організації «credit_plus» «СС loan» та «міllіоаn.uа», без відому останнього. Саме дані докази й підтверджують, що невідомі особи, перебуваючи в місті Харкові, протягом одного дня - 21 серпня 2021 року, заволоділи кредитними коштами шляхом зняття їх в банкоматах без будь-якого відому та волевиявлення ОСОБА_1 .
З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині укладення ОСОБА_1 . Договору про споживчий кредит № 3763516 від 21 серпня 2021 року та отримання за ним коштів, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, зазначає, що саме по собі внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні, внесення відомостей до ЄРДР не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається Відповідач. Разом з тим, такі обставини можуть бути встановлені в ході досудового розслідування, за результатами якого може бути або повідомлено про підозру або закрито провадження за відсутністю події кримінального правопорушення чи за відсутністю складу кримінального правопорушення.
Проте, Відповідачем не вказано та не надано доказів того, що за результатами досудового розслідування було встановлено наявність події кримінального правопорушення, пред`явлено підозру винним особам, тощо. Отже, твердження Відповідача про те, що відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення є припущеннями.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини.
21.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №3763516 шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» заявки на отримання кредиту №3763516, що також підтверджується копією анкети-заяви.
За змістом п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту.
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).
Відповідно до п.1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 20000,00 грн у валюті: Українські гривні. Кредит надавався строком на 30 днів з 21.08.2021. Згідно п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) до 30.09.2021.
Згідно з п.1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово.
Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 6000,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору.
Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору (пп 2.4.1).
Відповідно до додатка № 1 до кредитного договору №3763516 від 21.08.2021 «Графік платежі» заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 20.09.2021 в розмірі 28000,00 грн з яких: 20000 грн - кредит, 6000 грн - проценти, 2000 грн - комісія за надання кредиту.
На виконання умов укладеного договору, 21.08.2021 ТОВ «Мілоан» було перераховано ОСОБА_1 на його банківську картку 20000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №54321999 від 21.08.2021, призначення платежу: «кошти згідно договору 3763516», а також випискою по картці ОСОБА_1 , наданою АТ КБ «ПриватБанк».
29 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до ОСОБА_3 за договором про споживчий кредит №3763516 від 21 серпня 2021 року на загальну суму заборгованості за кредитом 88000 грн.
Як видно із розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року за відповідачем значилась заборгованість по тілу кредиту 20000 грн, по відсоткам станом на дату відступлення права вимоги в розмірі 66000 грн, нараховані відсотки за період з 29 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 87000 грн, загальна сума 175000 грн.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Цент» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників, в тому числі за вищевказаним Договором про споживчий кредит, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_3 , що підтверджується Договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-01/2023, реєстром боржників до Договору, актом прийому-передачі реєстру боржників.
Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути за кредитним договором заборгованість у розмірі 120742 грн, з яких 20000 грн - тіло кредиту, 98742 грн - відсотки, 2000 грн - комісія.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором від 21.08.2021 належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 88 000 грн., що складається із: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 66 000,00 грн.- заборгованість за відсотками, 2000,00 грн - заборгованість по комісії, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансових послуг в розмірі 88000 грн.
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Підставою для оскарження судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено наявність його волевиявлення на укладення кредитного договору, оскільки договір він не підписував, кредитних коштів не отримував.
Розмір заборгованості за кредитним договором та факт переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Коллект Цент» прав вимоги за договором №3763516 від 21.08.2021, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.
Оскільки рішення в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та перехід права вимоги не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі - в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тож, аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/16, від 31.01.2024 у справі №671/1832/20.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
Згідно з матеріалами справи, кредитний договір № 3763516 від 21.08.2021 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором: «Підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором J76964 Час 21.08.2021 12:04», який свідчить про акцептування відповідачем умов оферти (пропозиції) щодо укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі. Відповідно до умов цього договору кредитодавець надав позичальнику кредиту в розмірі 20000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Наведеним підтверджується, що сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Як вбачається із договору про надання споживчого кредиту, ідентифікаційні дані позичальника ОСОБА_1 відповідають персональним даним останнього (паспортні дані, адреса проживання, РНОКПП).
Твердження ОСОБА_1 про те, що він не підписував зазначений договір, а його підписано без його волі іншими особами, які незаконним шляхом заволоділи його персональними даними, відхиляються апеляційним судом, так як вони зводяться до припущень, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, наявність зареєстрованого кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 за частиною 1 статті 182 КК України №12021035610000447 від 22 вересня 2021 року, на думку колегії суддів, не є доказом зазначених обставин і саме по собі не свідчить про вчинення цих дій іншою особою ніж позивачем, так як без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення позичальником входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету таке укладення кредитного договору є неможливим.
Отже, оспорюваний відповідачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Посилання відповідача на недійсність договору про надання споживчого кредиту з тих підстав, що він не здійснював зняття коштів, матеріали з камер фіксації АТ КБ «ПриватБанк» підтверджують, що гроші з картки було знято невідомими особами, апеляційний суд відхиляє, з таких підстав. У цій справі розглядається спір щодо виконання умов кредитного договору №3763516 від 21.08.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . З наданих суду доказів вбачається, що первинний кредитор ТОВ «Мілоан» виконало погоджені умови договору, перерахувало на відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача ОСОБА_1 рахунок погоджену суму кредиту - 20000 грн. Після надходження кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , із відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» були зняті кредитні кошти. Однак, зняття невідомими особами готівкових коштів з карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 охоплюється правовідносинами ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання відповідних послуг, а тому не впливають на права позивача вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором.
У зв`язку із посиланням в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права та на безпідставну відмову в зупиненні провадження у цій справі , у витребуванні доказів - матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12021035610000447 та долучення до матеріалів справи витягу з ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню, апеляційним судом в судовому засіданні роз`яснено відповідачу та його представнику право заявити відповідне клопотання, однак клопотання про долучення доказів або про їх витребування в апеляційному суді не заявлено. 
Зазначений витяг з ЄРДР, матеріали відеофіксації з пристроїв АТ КБ «ПриватБанк» щодо осіб, які 21 серпня 2021 року знімали готівкові кошти з рахунку ОСОБА_1 в місті Харків містяться в матеріалах справи. Однак ці докази не стосуються предмету спору у цій справі про виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді