ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2025 р.	Справа № 554/11077/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025 року, головуючий суддя І інстанції: Сініцин Е.М., м. Полтава, повний текст складено 22.01.25 року у справі № 554/11077/24
за позовом                               ОСОБА_1      
до                              Департаменту патрульної поліції      третя особа                               Лубенський  відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції   
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Октябрського районного суду м. Полтава з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, третя особа Лубенський  відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила суд:
-  скасувати постанову серії 4АВ №06612574 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13.07.2024 року;  
-  всі витрати, пов`язані з розглядом справи в суді, стягнути з відповідача.
Рішенням  Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління автоматичної фіксації порушень Правил Дорожнього руху Національної поліції України, третя особа  Лубенський відділ Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено.
Постанову серії 4АB № 06612574 від 13.07.2024 року, винесену відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України скасовано.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, закрито.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1 211,20 гривень.
Департамент патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції cкасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/11077/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та ухвалити  нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. Окрім того, Департамент патрульної поліції просив суд апеляційної інстанції провести розгляд справи без участі представника апелянта.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що з рішенням суду не погоджується, оскільки останнє прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Зазначає, що ні позивач, ні суд першої інстанції не заперечують факту перебування транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , на момент вчинення правопорушення та винесення постанови у власності ОСОБА_1 . Посилається на приписи ч.3 ст.142, ч.1 ст.279-3 КУпАП. Зазначає, що ні від позивача, ні від особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, до Департаменту патрульної поліції не надходило жодних документів/звернень протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили. Вважає, що посилання позивача та суду першої інстанції, а також обставини, викладені у позовній заяві, є такими, що не звільняють ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності. Окрім того, наводить доводи щодо строків звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою. Посилається на приписи КУпАП у зв`язку з цим. Також посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в певних його рішеннях. Зазначає, що позовну заяву подано до суду першої інстанції з порушенням вимог ст.289 КУпАП. Однак, як на його думку, судом даний факт було проігноровано, як і заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.
ОСОБА_1 скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу (за підписом             її представника), передбаченим ст.304 КАС України, в якому, посилаючись на те, що скарга є необґрунтованою, та такою, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права,  просила апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025 року без змін. Всі витрати, пов`язані з розглядом справи в суді, просила стягнути з відповідача.
Лубенський  відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до Другого апеляційного адміністративного суду клопотання, в якому просив суд апеляційної інстанції розглянути справу без участі її представника, за наявними в справі матеріалами.  
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали даної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга                     не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.  
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що згідно оспорюваної постанови ОСОБА_1 притягнена до адміністративної відповідальності за                    ч.1 ст.122 КУпАП та накладений штраф у розмірі 340,00 грн.
          Так, в постанові серії 4АB №06612574 від 13.07.2024 року зазначено, що 13.07.2024 року о 05 год. 13 хв. за адресою М-06 Київ-Чоп 247+134 зафіксовано транспортний засіб Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , особа яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год., чим порушила            п.12.9 (б) ПДР. 
          Зазначена постанова винесена відносно ОСОБА_1 на підставі реєстраційної картки ТЗ.
           ОСОБА_1 , вважаючи постанову серії 4АВ №06612574 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13.07.2024 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою. 
          Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову   ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, і, як наслідок, вважав, що постанова серії 4АB №06612574 від 13.07.2024 року, за якою накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень, за порушення ч.1 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.
          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам даної справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Приписами п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Відтак, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
          Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні. 
          Згідно приписів п.п. 3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі по тексту -  Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст.31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.
          Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Закону №580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Статтею 40 Закону №580-VIII визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Приписами ст.52 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Відповідно до п.1.9 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі по тексту - ПДР України) особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
          Відповідно до п.12.9 (б) ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Пунктом 5 частини 1 статті 213 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься, серед інших, ч.1 ст.122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
          Як встановлено з матеріалів справи, а саме оспорюваної постанови серії 4АВ №06612574 від 13.07.2024 року, 13.07.2024 року о 05 год. 13 хв. за адресою М-06 Київ-Чоп 247+134 зафіксовано транспортний засіб Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , особа яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год., чим порушила п.12.9 (б) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 222-1220. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності  та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.75).  
          Колегія суддів зазначає, що наведений вище транспортний засіб (Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , код кольору 10 - жовтий) (підстава реєстрації – договір КП, укладений в ТСЦ №5341/2019/1431998 від 24.04.2019), дійсно належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу (а.с.76). 
Про факт належності на праві приватної власності цього транспортного засобу також підтверджується і позивачкою. 
          Водночас, надаючи правову оцінку оспорюваній постанові відповідача серії 4АВ №06612574 від 13.07.2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, якою позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачкою на підтвердження факту невчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке її було притягнуто вказаною постановою було надано наступні документи до матеріалів справи: довідку про результати розгляду звернення до ІТС ІПН (ЄО) за №5780 від 06.07.2024 від 11.07.2024 (а.с.14); адвокатський запит (в порядку ст.ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) від 31.07.2024 №225 до начальника УОАЗОР ГУНП в Полтавській області (а.с.16);  відповідь ГУНП в Полтавській області на адвокатський запит №255 від 31.07.2024 (а.с.17);  адвокатський запит (в порядку ст.ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) від 27.08.2024 №335 до Відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області (а.с.18);  лист Відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 30.08.2024 №5072/115/103/01/05-2024 на №335 від 27.08.2024 (а.с.20);  рапорт старшого інспектора - чергового відділення поліції №1 (м. Полтава) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області (а.с.22); довідку про результати розгляду звернення, зареєстрованого до ІКС ІПНП (ЄО) за №6451 від 23.07.2024 від 16.08.2024 (а.с.23); рапорт старшого інспектора – чергового відділення поліції (м. Полтава) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 23.07.2024 (а.с.24); лист Відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 20.08.2024 №2554/115/103/01/05-2024 (а.с.25); лист Відділення поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 20.09.2024 №2555/115/103/01/05-2024 (а.с.26); адвокатський запит (в порядку ст.ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) від 10.09.2024 №368 (а.с.27); лист ГУНП в Полтавській області від 20.09.2024 №14760-2024; ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.10.2024 справа №554/10613/24 (провадження №1-кс/554/10117/2024) (а.с.30); витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024170460000608 від 04.12.2024 (а.с.105). 
Колегія суддів зазначає, що з наведених вище документів встановлено, що 06.07.2024 до Відділення №1 поліції Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від позивачки про те, що колишній чоловік ОСОБА_2 взяв автомобіль «Фольцваген», придбаний у шлюбі та відмовляється його повертати. 
          Отже, слід дійти висновку, що станом на дату винесення оспорюваної постанови  серії 4АВ №06612574 від 13.07.2024 року, позивачка вже звернулася (06.07.2024) з відповідним зверненням до органів поліції щодо протиправних дій її колишнього чоловіка щодо неповернення їй транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 .
          При цьому, як зазначає позивачка, 14.07.2024 року через додаток «Дія» їй надійшло сповіщення про штраф, а саме постанова: 4АВ6629811, стаття: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, транспортний засіб: Volkswagen Рassat, номер: НОМЕР_1 , місце вчинення: М06 Київ-Чоп 328+826, час вчинення: 14.07.2024 року. З метою уникнення збільшення розміру штрафу нею було сплачено за допомогою мобільного застосунку «Дія» штраф у розмірі 170 грн. 00 коп., що підтверджується доданою до позову квитанцією (а.с.15). 
          Окрім того, з наведених вище документів, наданих позивачкою, встановлено, що 23.07.2024 до Відділення №1 поліції Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , два тижні тому, чоловіком заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було викрадено авто фольцваген Б-3 жовтого кольору, днз НОМЕР_2 , який зареєстрований на заявницю. Зі слів останньої дану подію фіксували раніше. На даний час заявниця отримує штрафи, які були отримані по трасі Київ – Чоп, траса М-06. 
При цьому, зі змісту ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.10.2024 справа №554/10613/24 (провадження №1-кс/554/10117/2024) встановлено, що судом було зобов`язано уповноважених осіб Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладені ОСОБА_1 у повідомленні від 06.07.2024 року про кримінальне правопорушення.
          Окрім того, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024170460000608 від 04.12.2024 (дата реєстрації провадження 12.10.2024) встановлено, що 11.10.2024 до ВП №1 ПРУП ГУНП в Полтавській області надійшла ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 01.10.2024 (справа №554/10613/24, провадження                                №1-кс/554/10117/2024) про зобов`язання внести до ЄРДР за письмовою заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.07.2024 про вчинення відносно неї неправомірних дій ОСОБА_2 , який шляхом обману заволодів майном, яке було спільно набуте під час шлюбу.
          Відтак, з огляду на наведене вище, враховуючи наявні сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, колегія суддів не приймає довід, що саме позивачкою було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП згідно оспорюваної постанови відповідача. 
          При цьому, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги відповідача, в яких останній, посилаючись на приписи ч.3 ст.14-2, ч.1 ст.279-3 КУпАП, зазначає, що ні від позивача, ні від особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, до Департаменту патрульної поліції не надходило жодних документів/звернень протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили, а тому посилання позивачки та суду першої інстанції, а також обставини, викладені у позовній заяві, є такими, що не звільняють ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає, що такі доводи підлягають відхиленню, з огляду на наступне. 
Відповідно до примітки ст.122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених       частинами першою - четвертою       цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у       частині першій       статті 14-2       цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених       абзацом третім       частини першої статті 279-3       цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Приписами ч.1 ст.279-1 КУпАП визначено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у       частині першій       статті 14-2       цього Кодексу.
У свою чергу, ч.1 ст. 14-2 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у ч. 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст. 279-3 цього Кодексу (ч.2 ст. 14-2 КУпАП).
Відповідно до ст.279-3 КУпАП  відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Отже, відповідно до наведених норм КУпАП, за загальним правилом адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, несе фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.
          Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно чинного законодавства адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 року по справі 1-34/2010 дійшов висновку що: адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст.8 Конституції України). 
          Приписами ст.61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Окрім того, необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч.2 ст.33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність".
          Тобто, ключовим є визначення належного суб`єкта притягнення до адміністративної відповідальності, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення.
За відсутності встановлення достовірного суб`єкту правопорушення - відсутній склад адміністративного правопорушення.
В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення притягується особа, винна в його вчиненні.
          В даному випадку юридична відповідальність за вчинене правопорушення повинна бути прив`язана не до майна і його власника, а до конкретної фізичної особи, яка керувала транспортним засобом під час здійснення конкретного правопорушення.
У ході судового розгляду даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.            Матеріали справи не містять такі підтвердження.
При цьому, оспорювана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не дає підстав стверджувати про вчинення саме останньою порушень ПДР України, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості
          Стаття 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.
          Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених, зокрема, в рішенні від 09.09.2011 року у справі "Лучанінова проти України", від 15.05.2018 року у справі "Надточій проти України", провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
          Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
          Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, згідно оспорюваної постанови.
Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18, в якому суд касаційної інстанції зазначив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. 
          Відповідно до п. п. 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
За наслідками апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваної постанови серії 4АВ №06612574 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13.07.2024 року, якою позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності                            за ч.1 ст.122 КУпАП, відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірності оспорюваної постанови, яка є предметом оскарження у даній справі.
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо правомірності вказаної постанови є помилковими. 
Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана постанова серії 4АВ №06612574 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13.07.2024 року є протиправною, а відтак правильно визнана судом першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. 
З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі. 
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо строків звернення позивачки до суду з позовною заявою, мотивуючи їх тим, що останньою позовну заяву подано до суду першої інстанції з порушенням вимог ст.289 КУпАП, що було проігноровано судом першої інстанції, як і заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно зі ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені       статтею 132-2       цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.       
          Відповідно до ст.291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого       статтею 26       цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені       статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
          Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
          Як зазначає ОСОБА_1 , про існування оспорюваної постанови №4АВ 06612574 від 13.07.2024 року їй стало відомо з постанови заступника начальника Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванка Олега Володимировича від 30.09.2024 року. Зі змісту вказаної постанови, яка наявна в матеріалах справи (а.с.32) позивачка дізналася, що стосовно неї було відкрито виконавче провадження №76162176 про стягнення штрафу у розмірі 680 гривень  на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №4АВ 06612574 від 13.07.2024 року, яка надійшла їй у мобільний додаток «Дія».
          Після цього, 09.10.2024 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, нею було подано позовну заяву до суду першої інстанції про скасування постанови серії 4АВ № 06612574 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 13.07.2024 року. 
Одночасно слід зауважити про помилковість доводів відповідача, що про оспорювану постанову №4АВ 06612574 від 13.07.2024 року у даній справі позивачка дізналася 14.07.2024 через додаток «Дія», оскільки з пояснень останньої встановлено, що вона отримала сповіщення про штраф у розмірі 170 грн. згідно постанови 4АВ6629811 від 14.07.2024, яка є відмінною від оспорюваної постанови у даній справі. Штраф згідно постанови 4АВ6629811 було сплачено позивачкою.
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні була надана правова оцінка строку звернення позивачки до суду першої інстанції, зазначивши, що надані позивачем докази підтверджують поважність причин пропуску строку, а відтак на підставі ч.1 ст.121 КАС України суд вважав за можливе поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк, встановлений судом.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважаючи, що останній дійшов правильного висновку.  
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів відхиляє наведені вище доводи скарги відповідача, як необґрунтовані та такі, що не дають підстав для висновку щодо наявності правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. 
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
При цьому, колегія суддів враховує посилання в скаржника в його скарзі на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його певних рішеннях, проте зазначає, що дане рішення (постанова) суду їм не суперечить. 
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими та такими, що              не знайшли свого достовірного підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025 року у справі                               №554/11077/24 суд першої інстанції дійшов правильних та обґрунтованих висновків щодо встановлених обставин даної справи і правильно застосував норми матеріального                                    та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025 року у справі                               №554/11077/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.3 ст.272 КАС України оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	О.А. Спаскін    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  10.04.2025 року