Кропивницький апеляційний суд 

Справа № 33/4809/83/25                 Головуючий у суді І інстанції: Козюменська В.В..
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП         Доповідач в суді ІІ - інстанції: Бондарчук Р.А. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду                                         Бондарчук Р.А., 
з участю:
прокурора Зіновьєва М.В.,
особи, яка притягається до відповідальності –                                  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Губівка Компаніївського району Кіровоградської області, з повною вищою освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, депутата восьмого скликання Компаніївської селищної ради, працюючого директором ,,,,,,,,,,,,,, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 
ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді в розмірі сімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень, 
В С Т А Н О В И В:

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень.
Стягнуто з  ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.
Згідно постанови суду  ОСОБА_1 будучи, у т. ч. станом на 00 год. 00 хв. 01.01.2022 р. суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», а саме: особою, зазначеною у підпункті «б» пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону (депутат місцевої ради, а саме депутат восьмого скликання Компаніївської селищної ради), у період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2022 до 00 год. 00 хв. 01.02.2024, в порушення вимог частини першої статті 45 Закону, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, а саме: 01.02.2024 о 20 год. 43 хв., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6КУпАП.
Крім того ОСОБА_1 , будучи, у т. ч. станом на 00 год 00 хв 01.01.2023 р., суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», а саме: особою, зазначеною у підпункті «б» пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону (депутат місцевої ради, а саме депутат восьмого скликання Компаніївської селищної ради), у період часу з 00 год. 00 хв. 01.01.2023 до 00 год. 00 хв. 01.02.2024, в порушення вимог частини першої статті 45 Закону, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, а саме: 01.02.2024 о 22 год. 02 хв., чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Згідно постанови правопорушення вчинені за таких обставинах:
Рішенням першої сесії Компаніївської селищної ради від 26.11.2020 № 1 «Про початок повноважень депутатів Компаніївської селищної ради» прийнято до відома факт початку повноважень депутата Компаніївської селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 .
Тобто, ОСОБА_1 станом на 00 год. 00 хв. 01.01.2022 р. та станом на 00 год. 00 хв. 01.01.2023 р. був суб`єктом декларування у розумінні та відповідно до п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється і поширювалася дія цього Закону.
Законом України «Про запобігання корупції» передбачено такі декларації: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, або абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону в період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Декларація кандидата на посаду - декларація, яка подається відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону та охоплює звітний період з 01 січня до 31 грудня включно, що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено. Види декларацій та порядок їх подання законодавством та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Як правило, така декларація подається після визначення особи переможцем конкурсу.
Згідно Закону України від 03.03.2022 «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», у період дії воєнного стану або стану війни будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітного характеру уповноваженими органами не здійснюються; а декларації потрібно буде подати протягом трьох місяців після закінчення воєнного стану.
Також, після введення воєнного стану в країні, Національне агентство з питань запобігання корупції обмежило доступ до публічної частини реєстру декларацій, щоб максимально захистити особисті дані.
Законом України від 20 вересня 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023 відновлено обов`язок подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані, та ряд інших зобов`язань, які були призупинені під час дії воєнного стану на території України.
Згідно даного Закону Кампанія декларування за 2021-2022 роки тривала до 31 січня 2024 року. До зазначеної дати декларанти мали подати декларації за відповідні звітні періоди у 2021-2022 роках, у тому числі для проведення спецперевірок, крім тих осіб, які подали їх добровільно раніше.
З урахуванням положень вказаних нормативних актів можна дійти до висновку, що у суб`єкта декларування - {депутата селищної ради) ОСОБА_1 , 01.01.2022 р. виник обов`язок подати декларацію за 2021 рік у період з 00 год. 00 хв. 01.01.2022 р. до 00 год. 00 хв. 01.02.2024, а також 01.01.2023 р. виник обов`язок подати декларацію за 2022 р. у період з 00 год. 00 хв. 01.01.2023 р. до 00 год. 00 хв. 01.02.2024 р.
Разом з тим, відповідно до відомостей з публічної частини Реєстру декларація за 2021 рік ОСОБА_1 , як суб`єкта декларування, опублікована (подана) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua 01.02.2024 о 20 год. 43 хв., тобто після кінцевої дати подачі такої декларації-несвоєчасно.
Відповідно до відомостей з публічної частини Реєстру декларація за 2022 рік ОСОБА_1 , як суб`єкта декларування, опублікована (подана) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua 01.02.2024 о 22 год. 02 хв., тобто після кінцевої дати подачі такої декларації-несвоєчасно.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Презумпція знання законодавства означає, що кожен вважається таким, що знає закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом.
За порушення вимог фінансового контролю, у т. ч., що полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачена адміністративна відповідальність за ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 поставлено в провину те, що будучи суб`єктом декларування, вчасно (до 00 год. 00 хв. 01.02.2024) не подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, що є порушенням вимог частини 1 статті 45 Закону, натомість подав вказану декларацію 01.02.2024 о 20 год. 43 хв. - несвоєчасно, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 поставлено в провину те, що будучи суб`єктом декларування, вчасно (до 00 год. 00 хв. 01.02.2024) не подав, без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, що є порушенням вимог частини 1 статті 45 Закону, натомість подав вказану декларацію 01.02.2024 о 22 год. 02 хв. - несвоєчасно, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду та постановити нову, якою закрити провадження у справі, за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення, закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у Протоколі № 386/24 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 21 жовтня 2024 , у Протоколі № 385/24 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 21 жовтня 2024 року, та у постанові Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 року, суд здійснив самостійне редагування змісту обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, виключивши з нього початок перебігу часу для виконання ним, як суб`єктом декларування, свого обов`язку з декларування - починаючи з « 00 год. 00 хв. 01.01.2022» щодо подання декларації за 2021 рік, та - починаючи з « 00 год. 00 хв. 01.01.2023» щодо подання відповідної декларації за 2022 рік. 
Суд виключив з обвинувачення посилання на місце та дату вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, посилання на Повідомлення Верховного Суду від 09.04.2021 вих. № 1089/0/2-21 та Лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 26.04.2021 за № 47-09/27771/21, якими орган НПУ обґрунтовує дату 21.10.2024 року - дату складання протоколів № 385/24 та № 386/24 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, - фактичним моментом виявлення вчиненого адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
У постанові Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 року взагалі не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, не визначено коли саме та ким було виявлено адміністративне правопорушення за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а також не визначається коли саме і ким було виявлено особу, яка вчинила правопорушення.
Змінивши обвинувачення у частині зміни опису об`єктивної сторони, суд діяв у невстановлений законом спосіб.
У постанові суду від 16.12.2024 року не викладено оцінки позиції щодо відсутності в діях суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає в умисній формі вини, що він має хвороби, які обмежують мою можливість вчасного декларування. 
Окрім того, були причини і умови, які прямо вплинули на виконання обов`язку зі своєчасного декларування - відсутність електропостачання, повітряні тривоги, здій в роботі програмного забезпечення, складання чернетки у встановлені строки. Все це свідчить, що відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, у вчиненні якого суд мене визнав винним.
Основні підстави для закриття провадження у справі, які я навів у клопотаннях:
- має місце колізія законодавчих актів, які регулюють настання адміністративної та кримінальної відповідальності за подання електронних документів, у тому числі декларацій, в умовах воєнного стану;
- неконкретність висунутого обвинувачення у вчиненні правопорушення;
- відсутність події і складу адміністративного правопорушення у моїх діях;
- у справі відсутні належні та допустимі докази, якими підтверджується вчинення адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 172-6 КУпАП, Протоколи № 386/24 та № 385/24 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 21 жовтня 2024 року щодо мене є неналежними та недопустимими доказами у справі;
- закінчився перебіг строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляції, вислухавши пояснення апелянта, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора який заперечував щодо апеляційних вимогЮ вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову судді суду першої інстанції – скасувати, з таких підстав.
За змістом положень ст. ст. 245, 251 та 252 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак суддя місцевого суду, при розгляді справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП вказаних вимог не дотримався, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Обов`язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.
Крім того, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за вчинення даного правопорушення, пов`язаного з корупцією настає у разі умисного діяння у формі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Рішенням першої сесії Компаніївської селищної ради від 26.11.2020 № 1 «Про початок повноважень депутатів Компаніївської селищної ради» прийнято до відома факт початку повноважень депутата Компаніївської селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 .
Отже,  ОСОБА_1 з 26.11.2020 є депутатом Компаніївської селищної ради, відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Разом з цим, 12.10.2023 року набрав чинності Закон України № 3384-IX від 20.09.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким було внесено зміни до п. 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» , і встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31.01.2024 року.
Таким чином, граничний термін подачі декларації  ОСОБА_1 , як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021, 2022 рік становить до 31 січня 2024 року.
За даними Реєстру щорічна декларація  ОСОБА_1 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та за період з 01.01.2022по 31.12.2022, була опублікована (подана) шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі 01.02.2024.

У своїх поясненнях  ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції повідомив суд про те, що не зміг вчасно відправити електронний документ (декларацію), у зв`язку з відсутністю електропостачання, повітряною тривогою, збою в роботі програмного забезпечення, складання чернетки у встановлені строки, умислу на приховування будь-якої інформації та несвоєчасної подачі декларації не мав. Крім того мав неналежний стан здоров`я, перебував на лікуванні, оскільки у нього майже не бачить праве окок, що об`єктивно вплинуло на час виготовлення декларації.
Апеляційний суд не враховує пояснення в частині недоліків роботу сайту, оскільки  ОСОБА_1 на надав доказів на підтвердження своїх слів, у тому числі про недоліки або неполадки у роботі сайту НАЗК за період з 01.01.2022по 31.12.2022.
В той же час, враховує обмеження доступу до персонального кабінету у Реєстрі та публічної частини Реєстру 31.01.2024 з 21:33 до 22:13, відсутність енергопостачання та неналежний стан здоров`я, що об`єктивно вплинуло на час подання декларації.. 
Дійсно, апеляційний суд відмічає, що висновки суду про те, що  ОСОБА_1  будучи обізнаною з алгоритмом та процедурою, мав фізичну та технічну можливість завчасно подати до Реєстру декларацію за 2021 та 2022 рік, однак проігнорувала вимоги закону, не вжила необхідних та достатніх заходів щодо своєчасної її подачі, з урахуванням розвитку подій, які відбувались у березні 2022 року та легковажно розраховував подати декларацію в останній день.
Проте, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що фабула обвинувачення, яка викладена у протоколі від 06 червня 2024 року стосовно   ОСОБА_1 не відображає всіх істотних кваліфікуючих ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, по формі та змісту протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, обставини справи дата, час та місце вчинення правопорушення конкретно не визначені.
Не має чіткої визначеності предмету доказування й у вступній частині оскаржуваної постанови.
Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому вст. 62 Конституції України.
У рішенні ЄСПЛ від 16 листопада 2023 року по справі «Фігурка проти України» Європейський суд зазначив, що неупередженість (безсторонність), як правило, означає відсутність упередженості чи необ`єктивності, і що її наявність можна перевірити різними способами. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, де мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді, тобто наявність у судді будь-яких особистих упереджень або необ`єктивності в даній справі; а також відповідно до об`єктивного критерію, тобто шляхом з`ясування того, чи сам суд і, серед інших аспектів, його склад, забезпечували достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів в його неупередженості.
Що стосується суб`єктивного критерію, то принцип, згідно з яким суд повинен вважатися вільним від особистих упереджень або упередженості, давно встановлений у прецедентній практиці ЄСПЛ. Стосовно типу необхідного доказу, ЄСПЛ, наприклад, намагається з`ясувати, чи виявляв суддя ворожість або неприязнь з особистих причин. У переважній більшості справ, які порушують питання неупередженості, ЄСПЛ зосереджувався на об`єктивному критерії. Проте не існує чіткого поділу між суб`єктивною та об`єктивною неупередженістю, оскільки поведінка судді може не лише викликати об`єктивні побоювання щодо неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може порушувати питання про його / її особисті переконання (суб`єктивний критерій). Таким чином, у деяких випадках, коли може бути складно зібрати докази, з допомогою яких можна спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості є ще однією важливою гарантією.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Проте, замість того щоб розібратися у деталях, з`ясувати суб`єктивну сторону поведінки  ОСОБА_1 , перевірити та відреагувати на невідповідність протоколу вимогам Кодексу, формальне, неконкретизоване у протоколі формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_1 , суддя місцевого перебрав на себе не притаманну незалежному органу правосуддя функцію обвинувачення, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені апеляційним судом обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні умисного діяння у формі несвоєчасного подання без поважних причин декларації, а тому постанова судді місцевого суду підлягає безумовному скасуванню.
Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП визначено, що відповідальність за дане адміністративне правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Законом України «Про запобігання корупції» передбачено такі декларації: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, або абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону в період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Декларація кандидата на посаду - декларація, яка подається відповідно до ч. З ст. 45 Закону та охоплює звітний період з 01 січня до 31 грудня включно, що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено. Види декларацій та порядок їх подання законодавством та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Як правило, така декларація подається після визначення особи переможцем конкурсу.
Згідно Закону України від 03.03.2022 «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», у період дії воєнного стану або стану війни будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітного характеру уповноваженими органами не здійснюються; а декларації потрібно буде подати протягом трьох місяців після закінчення воєнного стану.
Також, після введення воєнного стану в країні, Національне агентство з питань запобігання корупції обмежило доступ до публічної частини реєстру декларацій, щоб максимально захистити особисті дані.
Законом України від 20 вересня 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023 відновлено обов`язок подання декларацій, повідомлень про суттєві зміни у майновому стані, та ряд інших зобов`язань, які були призупинені під час дії воєнного стану на території України.
Згідно даного Закону Кампанія декларування за 2021-2022 роки тривала до 31 січня 2024 року. До зазначеної дати декларанти мали подати декларації за відповідні звітні періоди у 2021-2022 роках, у тому числі для проведення спецперевірок, крім тих осіб, які подали їх добровільно раніше.

Декларація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Зміни до вказаної статті внесені Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише коли особа без поважних причин не подала або несвоєчасно подала інформацію – тобто умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
При цьому діяння, передбачені ст.172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.
Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.
З врахуванням положень ст. 1 Закону № 1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на несвоєчасне подання такого повідомлення.

Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, та на неї поширюється дія Закону № 1700-VII (п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII).
ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, - 01.02.2024 о 20 год. 43 хв., та за 2022 рік, - 01.02.2024 о 22 год. 02 хв.,

Згідно пояснень ОСОБА_1 несвоєчасне направлення електронної форми повідомлення про суттєві зміни у майновому стані було викликане відсутністю електропостачання, частими повітряними тривогами, складанням чернетки у встановлені строки, умислу на приховування будь-якої інформації та несвоєчасної подачі декларації не мав. Крім того, мав неналежний стан здоров`я, перебував на лікуванні, що об`єктивно вплинуло на час виготовлення декларації, що об`єктивно підтверджується наданими довідками лікаря (а.п. 123-129).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що уповноваженими особами Управління стратегічних розслідувань в Кіровоградській області не надано до суду достовірних, беззаперечних та об`єктивних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяв умисно та усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок. Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції таких доказів, також не здобуто.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 , умислу на порушення вимог фінансового контролю. Крім цього, відсутні відомості про наявність в діях особи корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_1 , убачається несвоєчасне подання декларації, але з причин, що не залежали від його волі (неналежний стан здоров`я, відсутність електроенергії упродовж період декларування, пов`язаного з регулярними відключеннями внаслідок недостатності електроенергії у період воєнного стану, що призвело до незначного порушення періоду подання декларації на 20 год. 43 хв.), тому суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього суб`єктивної сторони, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, суд знаходить частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому вважає за необхідне постанову судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 176 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Підсумовуючи вищевказане, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Козакова П.В. підлягає задоволенню, постанова місцевого суду про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - скасуванню, а провадження у справі, на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

Керуючись ст.ст. 245, п. 1 ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, п. 2 ч. 8 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 стосовно ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - скасувати. 
На підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відносно  ОСОБА_1  - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького 
апеляційного суду                  Р.А. Бондарчук