ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                     
19 березня 2025 року                                                                   
м. Київ
справа № 712/4868/23
провадження № 61-15159св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М., Василенко Л. І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, припинення права та визнання права,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі - ТОВ «Олком-Лізинг») звернулося до суду з позовом в якому просило: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 серпня 2017 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки від 12 серпня 
2017 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2017 року; припинити право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно; визнати за ТОВ «Олком-Лізинг» як іпотекодержателем за договором іпотеки 
від 10 липня 2007 року право іпотеки на спірну квартиру.
На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Олком-Лізинг» посилалося на те, що 10 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 907-ЧД, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 30 000 дол. США з оплатою за процентною ставкою 11 % річних, строком до 09 липня 2020 року.
10 липня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки нерухомого майна - квартири    АДРЕСА_1 .
10 липня 2007 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Міняйло І. П. у Державному реєстрі іпотек щодо нерухомого майна здійснив державну реєстрацію іпотеки № 5273873.
10 липня 2007 року банком та ОСОБА_3 уклали договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 10 липня 2007 року.
14 вересня 2020 року відбувся аукціон з продажу кредитного портфелю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 224 кредитними договорами фізичних осіб, які забезпечені іпотекою, транспортними засобами та іншою заставою. Лот № GL3N219036. Переможцем аукціону визначено ТОВ «Олком-Лізинг».
09 жовтня 2020 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» уклали договір про відступлення прав вимоги, за яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у додатках № 1, 2 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстрами у додатках 
№ 1, 2 до цього договору.
09 жовтня 2020 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» уклали договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до іпотекодавців (заставодавців), зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору.
На підставі наведеного ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право вимоги за кредитним договором від 10 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», договором іпотеки від 10 липня 2007 року та договором поруки від 10 липня 2007 року (поручитель ОСОБА_3 ).
Соснівський районний суд у м. Черкаси рішенням від 10 березня 2017 року у справі № 712/6556/16-ц у задоволенні позову ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3   про стягнення заборгованості відмовив.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнив. 
Визнав недійсним кредитний договір від 10 липня 2007 року, укладений між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 . 
Визнав недійсним договір іпотеки від 10 липня 2007 року, укладений між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 .
Визнав недійсним договір поруки від 03 липня 2007 року, укладений між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 . 
Виключив з державного реєстру іпотек запис про обтяження належної ОСОБА_1  квартири, зняв заборону відчуження квартири та виключив з єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження зазначеної квартири.
Апеляційний суд Черкаської області рішенням від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» задовольнив частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2017 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору поруки від 03 липня 2007 року, укладеного між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 скасував, у задоволенні позову в цій частині відмовив. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Верховний Суд постановою від 06 червня 2018 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнив частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2017 року, у частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Соснівський районний суд м. Черкаси рішенням від 28 серпня 2020 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 261 078,73 грн - сума строкової заборгованості за основним боргом кредиту; 111 407,32 грн - сума простроченої заборгованості за основним боргу кредиту; 3 983,37 грн - сума строкової заборгованості за відсотками; 46 478,09 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 161 868,78 грн - пеня за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту та відсотками.
В іншій частині позовних вимог відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання договорів недійсними залишив без задоволення.
Черкаський апеляційний суд постановою від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2020 року - без змін.
Водночас, 12 серпня 2017 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєва І. Ю. здійснила державну реєстрацію припинення іпотеки у Державному реєстрі іпотек, номер запису про іпотеку № 21847404 (спеціальний розділ) від 10 липня 2007 року, індексний номер рішення: 36591155 від 12 серпня 2017 року щодо іпотеки: квартири АДРЕСА_2 ) на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року у справі № 712/6556/1.
17 серпня 2017 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу відчужив на користь ОСОБА_2 спірну квартиру, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 10 липня 2007 року.
ТОВ «Олком-Лізинг» зазначало, що договір купівлі-продажу від 17 серпня 2017 року є нікчемним, оскільки він вчинений на шкоду кредитору/іпотекодержателю, без згоди іпотекодержателя, що порушує вимоги статей 9, 12 Закону України «Про іпотеку».
Станом на день подання позову іпотечна квартира перебуває у власності ОСОБА_2 , а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про чинність іпотеки за договором іпотеки від 10 липня 2007 року, оскільки відомості про право іпотеки були виключені на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасоване.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Соснівський районний суд м. Черкаси рішенням від 20 лютого 2024 року позов ТОВ «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, припинення права та визнання права, задовольнив частково.
Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки від 12 серпня 2017 року, номер рішення: 36591155 (номер запису про обтяження: 21847404) щодо об`єкта нерухомого майна: 132931847101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси, серія та номер: 712/6556/16-ц, виданий 10 березня 2017 року, видавник: Соснівський районний суд м. Черкаси; рішення Апеляційного суду Черкаської області серія та номер: 22ц/793/1046/17; виданий 27 липня 2017 року, видавник: Апеляційній суд Черкаської області (відомості внесено до реєстру: 12 серпня 2017 року 14:01:57, приватний нотаріус Алексєєва І. Ю., Черкаський міський нотаріальний округ.
Визнав за ТОВ «Олком-Лізинг», як правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як іпотекодержателем за договором іпотеки від 10 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Міняйло І. П., зареєстровано в реєстрі за № 4393, право іпотеки щодо нерухомого майна: квартира, загальною площею 30,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1329318471101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу не є фраудаторним, оскільки він був укладений після набрання рішенням суду законної сили, яким було визнано недійсними договори іпотеки та поруки та виключено з державного реєстру іпотек запис про обтяження спірного майна.
Тому відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, а також вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2017 року та припинення права власності ОСОБА_2 на спірне майно, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Водночас суд першої інстанції зазначив, що оскільки запис про іпотеку був виключений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі скасованого судового рішення, яке не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність самої іпотеки, а скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, вимоги ТОВ «Олком-Лізинг», як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки від 12 серпня 2017 року та визнання за ним як іпотекодержателем права іпотеки на спірне майно підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудзь О. С., звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2024 року, в якій просив оскаржене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 17 квітня 2024 року відкрив апеляційне провадження у справі.
18 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудзь О. С., подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження у справі.
Заява мотивована тим, що 16 квітня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси відкрив провадження у справі № 712/4347/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Олком-Лізинг», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 09 жовтня 2020 року, який укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави від 09 жовтня 2020 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг».
Задоволення позовних вимог у справі № 712/4347/24 матиме преюдиційне значення щодо обставин, які підлягають доказуванню у цій справі, оскільки у справі № 712/4347/24 вирішується питання щодо наявності чи відсутності порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся у справі № 712/4868/23.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 08 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудзь О. С., про зупинення провадження у справі задовольнив.
Зупинив провадження у цивільній справі № 712/4868/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гудзь О. С., на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ТОВ «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, припинення права та визнання права, до набрання законної сили рішення у справі № 712/4347/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Олком-Лізинг», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договорів відступлення прав вимоги недійсними.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судове рішення у справі № 712/4347/24 має визначальне значення при розгляді цієї справи, оскільки у справі про визнання договорів відступлення прав вимоги недійсними вирішується питання про наявність чи відсутність порушеного права позивача у справі про скасування рішення державного реєстратора, припинення права та визнання права на захист якого він звернувся до суду з відповідним позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У листопаді 2024 року представник ТОВ «Олком-Лізинг» директор Манзенко Р. А. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року, в якій просив оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Позивач зазначає, що апеляційний суд не врахував правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 05 березня 2019 року у справі № 910/5425/18, від 15 травня 2019 року у справі № 904/3935/18, від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 903/611/19, від 24 травня 2021 року у справі № 910/7331/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 175/1814/19, від 26 березня 2024 року у справі № 907/882/22, від 11 жовтня 2024 року у справі № 487/3936/21.
Заявник зазначає, що матеріали цієї справи дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції, в оскарженій ухвалі не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи та неможливість здійснення ним перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції відповідно до викладених у ньому висновків. 
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 26 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу з місцевого суду.
12 грудня 2024 року справа № 712/4868/23 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 12 березня 2025 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи.
За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду (постанова Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16).
Згідно з частинами першою - третьою, шостою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, при вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року при розгляді справи № 357/10397/19.
Крім того, необхідно враховувати, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
У справі, що переглядається, предметом спору є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки, припинення права власності та визнання права іпотеки на нерухоме майно.
Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи № 712/4347/24 про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги. 
Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд апеляційної інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Крім того, апеляційний суд не зазначив, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 712/4347/24, чи є ці справи пов`язані спільним предметом чи підставою, та яким чином рішення в справі № 712/4347/24 може вплинути на вирішення справи, що переглядається.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що наявність спору про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити під час розгляду цієї справи наявність обставин, якими ТОВ «Олком-Лізинг» обґрунтовувало свої позовні вимоги, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 ЦК України.
Відповідно до статті 367 ЦПК України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі, тоді як наслідки подальшого визнання недійсним договору відступлення прав вимоги визначені ЦК України (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 175/1814/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі).
З Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості якого є загальнодоступними, відомо, що лише 16 квітня 2024 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі від 20 лютого 2024 року, місцевий суд відкрив провадження у справі № 712/4347/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Олком-Лізинг», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, проте наведеного суд апеляційної інстанції не врахував.
Отже, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 712/4347/24, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім того, зупинивши провадження у справі, суд апеляційної інстанції також порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Згідно з частинами першою, другою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції» («Frydlender v. France»), заява № 30979/96).
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про зупинення провадження у справі, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
З огляду на наведене колегія суддів вважає аргументи касаційної скарги обґрунтованими.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 
З огляду на викладене наявні правові підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» задовольнити.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                        І. В. Литвиненко
 
Судді:                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                                       В. В. Пророк
 
                                                                                                       О. М. Ситнік