УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/149/23                 Головуючий у 1-й інст. Носач В.М. 
Категорія 30                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Коломієць О.С.
суддів                          Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря
судового засідання        Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №282/149/23 за позовом  ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області Маліванчук Альона Леонідівна, про визнання недійсною довіреність, визнання недійсними договорів оренди землі та витребування земельних ділянок 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  
на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Носач В.М.
встановив:
У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: 
- визнати недійсною довіреність, яка видана 17 липня 2004 року ОСОБА_4 уповноваженій особі ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 га, що укладений 03 січня 2020 року між ОСОБА_4 , від імені якого виступає ОСОБА_3 підставі довіреності від 17 липня 2004 року, та ОСОБА_2 , номер запису про інше речове право в реєстрі речових прав №27327516;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га, що укладений 03 січня 2020 року між ОСОБА_4 , від імені якого виступає ОСОБА_3 підставі довіреності від 17 липня 2004 року, та ОСОБА_2 , номер запису про інше речове право в реєстрі речових прав №27327315;
- витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 га, та 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га, що знаходяться на території Малобраталівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області.
На обґрунтування позову вказував, що він є власником земельних ділянок з кадастровим номером 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 га та з кадастровим номером 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га, які знаходяться на території Любарської селищної ради в селі Гринівці, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які він отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .
Причиною звернення до суду стала та обставина, що позивач не може вільно розпоряджатись належними йому земельними ділянками, оскільки ОСОБА_2 самовільно захопив земельні ділянки та зареєстрував право оренди землі на строк 49 років, на підставі укладених договорів від 01 грудня 2008 року. Вказані договори зі сторони орендодавця підписані не ОСОБА_4 , а невідомою особою, на що вказує висновок почеркознавчої експертизи проведеної на вимогу покійного ОСОБА_4 в цивільній справі №282/1394/19, що розглядалась Любарським районним судом.
На момент розгляду справи в суді, ОСОБА_3 знаючи, що ОСОБА_4 проти будь-яких орендних відносин з ОСОБА_2 , не маючи повноважень на підписання та укладення договорів оренди земельних ділянок від імені ОСОБА_4 , зловживаючи довіреністю від 17.07.2004 року, в інтересах своєї родини, з метою отримання подальшого прибутку і узаконення надуманих договірних відносин, які не відповідали волі власника земельних ділянок, уклала від імені ОСОБА_4 договори оренди земельних ділянок 03.01.2020 року з ОСОБА_2 на 49 років, чим здійснила подвійну реєстрацію земельних ділянок.
На думку позивача, довіреність підроблена і, відповідно, є недійсною, оскільки складена і не зареєстрована в установленому порядку в журналі реєстрації нотаріальних дій по Малобраталівській сільській раді, в журналі відсутній запис про його реєстрацію. Окрім того, відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України №256/466, яка була чинною на момент складання довіреності, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. З огляду на це, довіреність не посвідчувалася у виконавчому комітеті сільської ради, тому є недійсною.
Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_4 мав судові спори з ОСОБА_2 , і вказував на те, що останній підробив підписи в договорах оренди землі. Зі слів ОСОБА_4 він ніколи не мав будь-яких домовленостей з ОСОБА_2 по оренді землі, не мав бажання передавати земельну ділянку в оренду останньому.
Таким чином, договори оренди землі від 01.12.2008 року є недійсними, оскільки підписані не власником землі, а іншою особою, оскільки ОСОБА_4 не мав ніякого бажання їх укладати. Договори оренди землі від 03 січня 2020 року земельних ділянок з кадастровими номерами 1823184000:05:002:0002, площею 4,0465 га та 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га, які знаходяться на території Любарської селищної ради в селі Гринівці та мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є недійсними оскільки їх укладення не відповідало внутрішній волі власника, вони підписані особою, яка підписала їх маючи на руках незаконне доручення і її дії з цього приводу суперечили волі і внутрішньому переконанню власника землі. Вона зловживала довіреністю, виступала в інтересах своєї сім`ї, так як є дружиною відповідача і їй було відомо, що з цього приводу є судові спори та порушенні кримінальні провадження.
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсною довіреність, видану 17 липня 2004 року ОСОБА_4 уповноваженій особі ОСОБА_3 . Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , нерухоме майно, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 га. та 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га, що знаходяться на території Малобраталівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що твердження позивача щодо непідписання ОСОБА_4  17.07.2004 року довіреності стосовно уповноваження  ОСОБА_3  представляти його інтереси спростовуються наявними у справі письмовими доказами. Зокрема, висновком судового експерта №1/3-247, згідно до якого підпис у стовпчику «Відмітка про виконання» рядка 610 від 17.07.2004 року на 23 сторінці книги вчинення нотаріальних дій Малобраталівської сільської ради за 2004 рік, яка розпочата 24.05.2004 року та закінчена 23.11.2004 року, виконаний ОСОБА_4 . Також судом досліджено книгу реєстрації нотаріальних дій Малобраталівської сільської ради, відповідно до якого за 2004 рік в рядку за №610 міститься відмітка про посвідчення довіреності виданої  ОСОБА_4 17 липня 2004 року. Також міститься відмітка про сплату ОСОБА_4 державного мита за посвідчення цієї довіреності та власне підпис ОСОБА_4 на підтвердження вчинених дій.
Суд задовольняючи позов в частині визнання недійсною довіреності 17.07.2004 року виданої ОСОБА_4 виходив із того, що матеріали справи не міст доказів, що довіреність, яка оскаржується, посвідчувалась уповноваженою особою на вчинення нотаріальних дій на території Малобраталівської сільської ради. До такого висновку суд прийшов на підставі відповіді на запит Любарського районного суду від 01 серпня 2023 року №55, згідно до якої Мотовилівський старостівський округ Любарської селищної ради повідомив, що Витяг з рішення виконкому Малобраталівської сільської ради про покладення обов`язків на особу, яка має право вчиняти нотаріальні дії - відсутній. Тобто, обставини чинності правочину укладеного 17.07.2004 року покладено судом в пряму залежність від добросовісності виконання своїх посадових обов`язків архіваріуса та іншими особами, які зобов`язані здавати, приймати, обліковувати та зберігати документи в місці їх знаходження або архіві на протязі 20 років. При цьому представник органу місцевого самоврядування до суду для дачі показань у цивільній справі не викликався та як представник до участі у розгляді справи не залучався.
Окрім того, судом помилкового не враховано вимоги Закону України «Про нотаріат», зокрема статтю 37 в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин. До повноважень посадових осіб органу місцевого самоврядування станом на 17.07.2004 року відносилось посвідчення довіреностей та заповітів. У зв`язку із чим посвідчення довіреності сільським головою відбулась в межах та відповідно до вимог діючого законодавства. Дії сільського голови щодо посвідчення доручення 17.07.2004 року, яке зареєстровано в реєстрі за №610, є законними та на час розгляду справи у суді є чинними. Будь-яких рішень контролюючих органів, або судів, щодо визнання дій посадової особи Малобраталівської сільської ради під час посвідчення довіреності ОСОБА_4. від 17.07.2004 року, що зареєстрована в реєстрі за №610 неправомірними - не приймалось. У зв`язку із чим, висновок суду про посвідчення довіреності виданої ОСОБА_4 17.07.2004 року неналежною посадовою особою - є помилковим.
Також, приймаючи рішення про визнання доручення недійсним суд констатує той факт, що в матеріалах справи містяться копії доручення від 17.07.2004 року реєстраційним №12 та без номеру. У зв`язку із чим суд прийшов до висновку, що зазначений у ній реєстраційний номер вносився та змінювався вже після видачі відповідної довіреності, у зв`язку із цим такий правочин у встановленому порядку не може вважатися посвідченим. Однак, такий висновок суду протирічить положенням статей 203, 237, 245 ЦК України та п. 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 25.08.1994 №22/5, відповідно до якого всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконав комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Запис нотаріальної дії в реєстрі провадиться посадовою особою виконавчого комітету чорнилом (або кульковою ручкою) і тільки після того, як посвідчувальний напис чи документ, що посвідчується чи засвідчується, підписаний. Таким чином, реєстраційний номер є лише відміткою тобто порядковим номером, за яким здійснено реєстрацію вже підписаного правочину в журналі вчинення нотаріальних дій. Тобто, така відмітка вчиняється вже після висловлення та підписання особою своєї волі чи розпорядження відображеного у правочині. У зв`язку із чим, такий запис не суперечить предмету правочину, не впливає на обсяг прав та обов`язків осіб таким правочином, та не свідчить на недотримання прав особи під час укладення правочину чи відсутність волі та бажання у такої особи на укладення правочину.
В оскаржуваному рішенні суд констатував, що сторонами справи до суду надано копії довіреностей від 17.07.2004 за №12, № 610 та без номеру. При цьому суд не врахував, що всі вказані копії не мають будь-яких протиріч між собою стосовно особи, яка його видала, щодо предмету правочину та обсягу наданих повноважень за правочином.
Також, в оскаржуваному судовому рішенні суд помилково не надав оцінки ти обставинам, що з позовом щодо предмету спору, земельних ділянок загальною площею 4,0465 га та 2,98115 га ОСОБА_4 та в подальшому позивач ОСОБА_1 звертались до Любарського районного суду тричі. Двічі справи закривались та залишались без розгляду (282/1394/19 та 282/332/21). Крім того, на розгляді правоохоронного органу також були наявні кримінальні провадження №42017061340000112, щодо вказаних земельних ділянок, що в загальному свідчить лише про намагання рейдерського захоплення землі у цій справі, намагання вилучити у сторони оригінали документів щодо предмету спору та їх подальше знищення, а не встановлення істини.
Додає, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інші інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Позивач у справі не довів, що оспорюваним правочином порушено, не визнано чи оспорено його права, свободи чи інші інтереси. Вказаних обставин судом не було встановлено і під час судового розгляду справи. У зв`язку із чим задоволення позовних вимог на користь позивача є помилковим.
Окрім того, в ході розгляду судової справи позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 за життя вживав заходів щодо розірвання чи припинення чинності доручення виданого ним на користь ОСОБА_3 17 липня 2004 та зареєстрованого в реєстрі за №610 або будь-якого іншого доручення виданого ним 17 липня 2004 року будь-якій іншій особі.
Звертає увагу, що будь якого виклику до суду чи повідомлення про необхідність з`явитися до відділення поштового зв`язку він не отримував та його ніхто не повідомляв про розгляд справи 24 травня 2024 року. Суд позбавив його можливості скористатись належними йому правами та прийняти участь у розгляді справи, не повідомив завчасно як то передбачено чинним законодавством про час та місце судового засідання та розглянув справу у його відсутність.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачі у справі не надали суду оригіналу оспорюваної довіреності, оскільки у такому разі була б однозначно встановлена її недійсність. Безспірним є те, що ОСОБА_5 в період розгляду цивільних справ за позовами ОСОБА_6 надавав суду різні копії довіреностей: без реєстраційного номера, з реєстраційним № 12 та реєстраційним № 610. ОСОБА_2 подаючи суду копії довіреності, кожного разу зазначав «з оригіналом згідно».
Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що оригінал довіреності був вилучений у нього працівниками поліції в ході обшуку проведеного в його домоволодінні є просто неправдою. Судом були витребувані та оглянуті в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №42017061340000112 та встановлено, що згідно переліку вилучених в ході обшуку документів оригінал довіреності від 17.07.2004 року не значиться. За таких обставин, надані ОСОБА_2 суду довідки про те, що вилучені в ході обшуку документи органом досудового розслідування втрачені, не мають жодного відношення до справи так як оригінал доручення від 17.07.2004 року працівниками поліції не вилучався.
Додає, що посадові особи органу місцевого самоврядування, які видавали довіреність, дійсно вправі виправити допущену помилку. Проте, в даній ситуації обставини діаметрально протилежні. Посадові особи сільської ради будь-яких виправлень в довіреності не вносили. В копіях довіреностей, що надавались ОСОБА_2 суду, відсутні будь-які дані про вчинення посадовими особами сільської ради виправлень в довіреності. Виправлення реєстраційних номерів в довіреностях вчинялись не посадовими особами сільської ради, а невідомою особою.
Що стосується викладеного апелянтом твердження про його неналежне повідомлення про час, дату та місце розгляду справи, то самі матеріали справи вказують на те, що апелянт знав, що справа з спором по землі є в Любарському районному судді, він отримував повідомлення від листоноші з Новолюбарського відділення пошти за місцем проживання про те, рекомендовану пошту не отримував свідомо, до помешкання не допускав, усі документи по справі отримував в суді. За його заявами відкладались судові засідання, через надумані обставини, які нічим не підтверджувались. Таку позицію вибрав і представник відповідачки ОСОБА_3 
ОСОБА_2 подав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що між ОСОБА_4 та відповідачами існувала згода щодо продажу земельних ділянок, на підставі якої ОСОБА_4 09.02.2004 року власною рукою виготовив розписку, якою підтвердив продаж ОСОБА_3 двох земельних ділянок площею 4,0465 га та 2,9815 га та від продажу вказаних земельних ділянок ОСОБА_4 на той час отримав від відповідачів грошові кошти на суму 127 500 грн. У зв`язку з чим, ОСОБА_3 і передала ОСОБА_2 , в оренду земельні ділянки, так як мала законне право. Вже в подальшому ОСОБА_4 захотів доплату за земельні ділянки, але ОСОБА_2 було йому відмовлено, а саме тому підступно вказані земельні ділянки він повторно продав ОСОБА_1 .
Додає, що будь якого виклику до суду чи повідомлення про необхідність з`явитися до відділення поштового зв`язку він не отримував та його ніхто не повідомляв про розгляд справи 24 травня 2024 року.
ОСОБА_3 подала до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що під час укладення договорів оренди від 03.01.2020 року діяла відповідно до повноважень та за дорученням ОСОБА_4 від 17.07.2004 року. Інші доводи є аналогічними доводам відповіді на відзив на апеляційну скаргу, яка подана ОСОБА_2 .
У судовому засіданні відповідач - ОСОБА_2 та його представник - адвокат Томашевський О.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник позивача - адвокат Саламаха А.В. просив апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченими приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляром В.М. 09 березня 2021 року, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видані свідоцтва складається із земельної ділянки: кадастровий номер 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га, та земельної ділянки: кадастровий номер 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Житомирська область, Любарський район, Малобраталівська сільська рада (а.с.31,32, т.1).
Як вбачається із договору оренди землі від 01.12.2008 року орендодавець ОСОБА_4 надає, а орендар ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Малобраталівської сільської ради, загальною площею 2,9815 га. Строк дії договору 49 років. Зареєстрований у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 08.01.2009 за №040921300002 (а.с.16-17, т.1).
Також, згідно договору оренди землі від 01.12.2008 року орендодавець ОСОБА_4 надає, а орендар ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Малобраталівської сільської ради, загальною площею 4,0465 га. Строк дії договору 49 років. Зареєстрований у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 08.01.2009 р. за №040921300001 (а.с.18-19, т.1).
За результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №282/1349/19 зазначено, що підписи від імені ОСОБА_4 у графі «Орендодавець» на договорі оренди землі від 01 грудня 2008 року, про що у державному реєстрі земель вчинено запис №040921300002; договорі оренди землі від 01 грудня 2008 року, про що в державному реєстрі земель вчинено запис за №040921300001, які укладено від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виконані письмовим приладдям, а саме: кульковою ручкою, без застосування технічних засобів та без попередньої підготовки. Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Орендодавець» на договорі оренди землі від 01 грудня 2008 року, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №040921300001, укладеному від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Орендодавець» на договорі оренди землі від 01 грудня 2008 року, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №040921300002, укладеному від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою (а.с.20-23, т.1).
Як вбачається з договору оренди землі від 03 січня 2020 року орендодавець ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності від 17.07.2004 діє ОСОБА_3 , з одного боку та орендар ОСОБА_2 з іншої сторони за договором прийшли до згоди, що з причин із внесенням змін до договору оренди землі від 01.12.2008 викласти його у новій редакції: орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер №1823184000:05:002:0003, яка знаходиться на території Малобраталівського старостинського округу Любарської селищної ради Любарського району. В оренду передається земельна ділянка загальною площею - 2,9815 га. Договір укладено строком до 08.01.2058. Договір підписаний ОСОБА_3 від імені орендодавця ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_2 (а.с.25-27, т.1).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.01.2020 №196035198, земельна ділянка з кадастровим номером 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана в оренду на строк дії: 08.01.2058. Орендар ОСОБА_2 , орендодавець ОСОБА_4 (а.с.37, т.1).
Згідно договору оренди землі від 03 січня 2020 року орендодавець ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності від 17.07.2004 діє ОСОБА_3 , з одного боку та орендар ОСОБА_2 з іншої сторони за договором прийшли до згоди, що в зв`язку із внесенням змін до договору оренди землі від 01.12.2008 викласти його у новій редакції: орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер №1823184000:05:002:0002, яка знаходиться на території Малобраталівського старостинського округу Любарської селищної ради Любарського району. В оренду передається земельна ділянка загальною площею - 4,0465 га. Договір укладено строком до 08.01.2058. Договір підписаний ОСОБА_3 , від імені орендодавця ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_2 (а.с.28-30, т.1).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.01.2020 №196037288, земельна ділянка з кадастровим номером 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана в оренду на строк дії: 08.01.2058. Орендар ОСОБА_2 , орендодавець ОСОБА_4 (а.с.36, т.1).
Представником позивача долучено до матеріалів справи копію довіреності посвідченої сільським головою Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області 17 липня 2004 року, згідно якої ОСОБА_4 попередньо усно домовились на предмет цієї довіреності, цією довіреністю уповноважує ОСОБА_3 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої незалежності з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання рухомого та нерухомого майна на його ім`я, реєстрації, відчуження /купівля, продаж, міна, тощо/ здачі в оренду та суборенду, передачі в заставу, а також вчинення будь-яких дій щодо належного йому рухомого та нерухомого майна визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд, одержувати належне йому майно включаючи грошові суми та ціні папери, будь які документи від громадян та юридичних осіб, набувати цінні папери, відкрити від його імені рахунки в банківських установах, в тому числі валютний за цінними паперами, укладати всі дозволені законом цивільно-правового характеру, в тому числі кредитні, установчі, а також угоди про внесення змін і доповнень до раніше складених/укладених/ угод та договорів, представляти його інтереси в органах внутрішніх справ, державної реєстрації, державної статистики, нотаріату технічної інвентаризації тощо, державної реєстрації МРЄВ, ДАІ, одержувати будь-які документи від громадян та юридичних осіб печатки та штампи господарських товариств та підприємств, створених за його участю, вести переговори з усіх питань, що стосуватимуться його, одержувати кореспонденцію, що надходитиме на його ім`я, в тому числі грошову та посилкову, вести його спадкові справи, а також справи у суді з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання часткового позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подавати виконавчі документи до державної виконавчої служби для їх виконання, одержувати присуджене майно або гроші. За цією довіреністю представник користується правом подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання цим дорученням повноважень включаючи позовні та інші заяви, скарги тощо. Довіреність підписана Самолюком В.Г. Реєстраційний №12 (а.с.34, т.1).
Відповідачем Бондарчуком В.М. до відзиву на позовну заяву додана ідентична за змістом копія довіреності ОСОБА_4 посвідчена сільським головою Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області 17 липня 2004 року, яка містить реєстраційний № 610 (а.с.60, т.1).
Відповідно до відповіді Мотовилівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 20 травня 2021 року №56 у журналі реєстрації нотаріальних дій за 2004 рік запис про надання довіреності від 17 липня 2004 року (реєстраційний номер 12) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_2 виданий Любарським РВ УМВС України в Житомирській області від 26.11.1997 року) відсутній. Під реєстраційним номером зареєстроване інше доручення і на іншу особу, тобто протягом 2004 року Малобраталівською сільською радою довіреність з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 не видавалась, підпис не посвідчувався (а.с.33, т.1).
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що на підставі досліджених в судовому засіданні копій однієї і тієї ж довіреності, слід зробити висновок, що зазначений у ній реєстраційний номер вносився та змінювався вже після видачі відповідної довіреності. Таким чином, розбіжності в реєстраційних номерах (12, 610, а також відсутність реєстраційного номера) в досліджених судом копіях ідентичних за змістом довіреності, виданої 17 липня 2004 року ОСОБА_4 , відсутність рішення виконкому Малобраталівської сільської ради про покладення обов`язків на особу, яка має право вчиняти нотаріальні дії свідчать про те, що вказаний правочин у встановленому порядку не може вважатися посвідченим, відповідно до законодавства, а тому вважається нікчемним в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України. Договори оренди земельних ділянок від 01.12.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , підписані не ОСОБА_4 , а іншою особою, а договори оренди земельних ділянок від 03.01.2020 року укладені від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, яка визнана судом у даній справі недійсною. Тобто, дані договори оренди земельних ділянок укладені без волевиявлення ОСОБА_4 , а тому вони є недійсними на підставі ч. 3 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України. Позовні вимоги про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок від 03.01.2020 року задоволенню не підлягають, так як в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є витребування спірних земельних ділянок, які і задоволені судом. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 володіє спірними земельними ділянками за відсутності вчиненого правочину, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме належить витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 1823184000:05:002:0002 площею 4,0465 га., та 1823184000:05:002:0003 площею 2,9815 га. що знаходяться на території Малобраталівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
За положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).
Згідно з абзацом першим частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав взагалі) (див.: постанову Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).
У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див.: постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див.: постанову Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див.: постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частина третя статті 244 ЦК України).
За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність вказує на надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 37 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон України № 3425-XII) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти; посвідчують доручення; засвідчують вірність копій документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.
Згідно з підпунктом 5 пункту б частини першої статтею 38 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон України № 280/97-ВР) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).
Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (втратила чинність 02 грудня 2011 року), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.
Зазначені норми закону передбачали повноваження посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів тих населених пунктів, де немає нотаріусів, посвідчувати доручення.
Натомість, Законом України від 03 березня 2009 року № 1054-VI «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо повноважень по вчиненню нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» (далі - Закон України № 1054-VI) викладено в новій редакції частину першу статті 37 та частину другу статті 40 Закону України «Про нотаріат».
Законом України від 03 березня 2009 року № 1055-VI «Про внесення зміни до статті 245 Цивільного кодексу України щодо повноважень посадових осіб органів місцевого самоврядування по вчиненню дій, прирівняних до нотаріальних» (далі - Закон України № 1055-VI) викладено в новій редакції частину третю статті 245 ЦК України.
28 березня 2009 року набрали чинності Закони України № 1054-VI та № 1055-VI та нові редакції частини першої статті 37 та частини другої статті 40 Закону України «Про нотаріат», та частини третьої статті 245 ЦК України, якими передбачено, що довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на момент посвідчення спірної довіреності від 17 липня 2004 року сільський голова Малобраталівської сільської ради не мав повноважень посвідчувати спірну довіреність щодо розпорядження нерухомим майном, оскільки до набрання чинності Законами України № 1054-VI та № 1055-VI заборони на посвідчення довіреностей посадовою особою органу місцевого самоврядування на право розпорядження нерухомим майном не існувало.
Однак, такий висновок суду першої інстанції не призвів до ухвалення незаконного рішення з огляду на наступне.
Пунктом 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів.
Відповідно до пункту 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка була чинною на момент виникнення всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету. Нумерація в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій з початку кожного календарного року ведеться з першого номера. Реєстри повинні бути прошнуровані, аркуші їх пронумеровані. Кількість аркушів повинна бути завірена підписом посадової особи виконавчого комітету вищестоящої Ради народних депутатів з прикладенням гербової печатки цього виконавчого комітету. Запис нотаріальної дії в реєстрі провадиться посадовою особою виконавчого комітету чорнилом (або кульковою ручкою) і тільки після того, як посвідчувальний напис чи документ, що посвідчується чи засвідчується, підписаний. Запис олівцем і підчистки в реєстрі не допускаються, вільні місця повинні бути прокреслені, а зроблені виправлення застережені за підписом посадової особи виконавчого комітету.
Судом встановлено, що представником позивача долучено до матеріалів справи копію довіреності посвідченої сільським головою Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області 17 липня 2004 року з реєстраційним №12.
Відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву додана ідентична за змістом копія довіреності ОСОБА_4 посвідчена сільським головою Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області 17 липня 2004 року, яка містить реєстраційний №610.
Із витребуваних з Чуднівської окружної прокуратури матеріалів кримінального провадження №42017061340000112 розпочатого 15 грудня 2017 року встановлено, що в матеріалах провадження містяться дві візуально ідентичних копії довіреності ОСОБА_4 , яка міститься в матеріалах позовної заяви, одна з яких не містить реєстраційного номера, в іншій реєстраційний №12.
Із витребуваного в Мотовилівській сільській раді (раніше Малобраталівській) та дослідженого в судовому засіданні журналу нотаріальних дій Малобраталівської сільської ради за 2003-2004 рік встановлено, що під номером 12 зареєстроване доручення 12.01.04 видане ОСОБА_7 .
Також судом встановлено, що в журналі нотаріальних дій Малобраталівської сільської ради за 2004 рік (продовження) під номером 610 зареєстроване доручення від 17.07.04, яке видавалося ОСОБА_4 . 
Представником позивача до матеріалів позовної заяви долучено відповідь Мотовилівського старостинського округу Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 20 травня 2021 року №56 на адвокатський запит, в якій зазначено, що у журналі реєстрації нотаріальних дій за 2004 рік запис про надання довіреності від 17 липня 2004 року (реєстраційний номер 12) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідент. № НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_2 виданий Любарським РВ УМВС України в Житомирській області від 26.11.1997 року) відсутній. Під реєстраційним номером зареєстроване інше доручення і на іншу особу, тобто протягом 2004 року Малобраталівською сільською радою довіреність з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 не видавалась, підпис не посвідчувався.
На виконання ухвали Любарського районного суду від 07 липня 2023 року про витребування другого екземпляру оригіналу довіреності від 17 липня 2004 року виданої ОСОБА_4 на повіреного ОСОБА_3 , Мотовилівський старостинський округ Любарської селищної ради повідомив, що другий екземпляр оригіналу довіреності від 17 липня 2004 року - відсутній.
Оригінал довіреності у матеріалах справи відсутній та огляду суду відповідачами не подавався, що позбавило суд можливості переконатись в тому, що за №610 зареєстровано саме доручення, яке оспорюється у даній справі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про визнання недійсною довіреності, яка видана 17 липня 2004 року ОСОБА_4 уповноваженій особі ОСОБА_3 , оскільки розбіжності в реєстраційних номерах (№12, №610, а також відсутність реєстраційного номера) в досліджених судом копіях ідентичних за змістом довіреності, виданої 17 липня 2004 року ОСОБА_4 , свідчать про те, що вказаний правочин у встановленому порядку не може вважатися посвідченим.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що підпис у книзі вчинення нотаріальних дій Малобраталівської сільської ради за 2004 рік у рядку №610 від 17.07.2004 року на 23 сторінці книги виконаний ОСОБА_4 , що підтверджується висновком експерта (а.с.48, т.2), оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що під №610 в книзі реєстрації нотаріальних дій Малобраталівської сільської ради зазначене доручення видане ОСОБА_4 на представлення його інтересів ОСОБА_3 , тобто те саме доручення, що оскаржується. Окрім того, наявність підпису ОСОБА_4 в книзі вчинення нотаріальних дій не свідчить про належне посвідчення довіреності.
Щодо визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок укладених 03 січня 2020 року між ОСОБА_4 , від імені якого виступає ОСОБА_3 на підставі довіреності від 17 липня 2004 року та ОСОБА_2 , а також витребування земельних ділянок, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 14 Закону передбачена письмова форма договору оренди землі.
Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.
Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.
Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , посилаючись на позбавлення його права користування земельними ділянками, які займає відповідач без належної на те підстави, просить витребувати з чужого незаконного володіння належні йому земельні ділянки, оскільки попередній власник договір оренди земельних ділянок не підписував.
В матеріалах справи містяться договори оренди землі, з яких слідує, що 01 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено два договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Малобраталівської сільської ради загальною площею 2,9815 га та 4,0465 га строком на 49 років.
Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №282/1394/19, підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Орендодавець» на договорах оренди землі від 01 грудня 2008 року, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №040921300001 та №40921300002, укладеному від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою.
Таким чином встановлено, що договори оренди земельних ділянок від 01 грудня 2008 року ОСОБА_4 не підписувалися, а волевиявлення на укладення договорів було відсутнє.
Крім того, в матеріалах справи містяться два договори оренди земельних ділянок, з яких слідує, що 03 січня 2020 року орендодавець ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності від 17.07.2004 року діє ОСОБА_3 , з одного боку та ОСОБА_2 з іншої сторони за договором прийшли до згоди, що з причини із внесення змін до договору оренди землі від 01.12.2008 викласти його в новій редакції: орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер:1823184000:05:002:0003, загальною площею 2,9815 га та кадастровий номер:1823184000:05:002:0002, загальною площею 4,0465 га, які знаходяться на території Малобраталівського старостинського округу. Договори укладені строком до 08.01.2058.
Від імені орендодавця ОСОБА_4 договори підписані ОСОБА_3 на підставі довіреності, яка оспорюється в судовому порядку.
Оскільки судами встановлено, що довіреність від 17 липня 2004 року, яка видана ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 , є недійсною, тому у останньої були відсутні повноваження на укладення спірних договорів оренди земельних ділянок від 03 січня 2020 року від імені ОСОБА_4 .
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
У пункті 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
У пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Судувід 28 листопада 2018 року у справі№ 504/2864/13-ц (пункт 71), від04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).
У пункті 71 постанови від 23 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками.
З урахуванням вищевикладеного, констатувавши, що договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Малобраталівської сільської ради загальною площею 2,9815 га та 4,0465 га, які вчинені від імені ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 є неукладеними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ефективним способом судового захисту у даній справі є саме заявлення вимоги про витребування земельних ділянок на користь позивача.
Таким чином, суд першої інстанції належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із неповідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи 24 травня 2024 року є безпідставними, виходячи із наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач був присутнім на судових засіданнях 22 вересня 2023 року, 17 листопада 2023 року, 16 січня 2024 року, 02 лютого 2024 року, 13 лютого 2024 року, 05 березня 2024 року, що свідчить про те, що йому було достовірно відомо про розгляд вказаної цивільної справи.
Повістка про виклик до суду на 24 травня 2024 року направлялася на поштову адресу ОСОБА_2 , яка вказана ним особисто у відзиві на позовну заяву та інших процесуальних документах, поданих до суду. Однак, судова повістка повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини 8 статті 128 ЦПК України).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки направлене судом на його адресу поштове відправлення повернулись відправнику із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», так як за змістом пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий                                               Судді