Справа № 128/781/25 
Провадження № 33/801/449/2025
Категорія: 143 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та його адвоката Кащука Артема Миколайовича на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року визнано винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення, відповідно до статті 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави. 
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій  ОСОБА_1 24 лютого 2025 року о 06 год. 40 хв. в с. Зарванці, по вул. Зарічна, 9, керуючи автомобілем «Dacia Logan 90L» д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду з парковки, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає, чим порушив вимоги пункту 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Після цього, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Dacia Logan 90L» д.н.з. НОМЕР_1 , скоївши ДТП, здійснивши наїзд на транспортний засіб «BMW 320і» д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв, після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.10 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.
Суд, з огляду на вищевказані обставини, дійшов висновку, що за правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1  за ст.124 та 122-4 КУпАП необхідно об`єднати в одне провадження.
Не погодившись з постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу правопорушення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання його винуватості.
Зауважує, що розглядаючи справу, суд не дослідив, що протокол складено майже через місяць вчинення ДТП, що є порушенням ст. 254 КУпАП. В свою чергу, схема ДТП не відображає усіх дійсних обставин справи, в ній взагалі не зазначено до якого протоколу про адміністративне правопорушення вона додається та в графі «порушення пункту ПДР» зазначено п. 13.1, що не відповідає обставинам справи, які зазначені в протоколі за ст. 124 КУпАП. В схемі ДТП та в протоколі не співпадає час скоєння ДТП, також в супереч Інструкції №1395 від 07.11.2015 схема не містить графічного зображення транспортного засобу ОСОБА_1 та не відображає інших суттєвих обставин вчиненого ДТП. Відтак, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП не доведена, а тому притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП не має законних підстав.
Водночас, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення  ОСОБА_1  про судовий розгляд справи, що є порушенням ст. 268 КУпАП, відтак судом позбавлено його можливості право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання безпосередньо у судовому засіданні, а також право на правову допомогу адвоката, яке є конституційною гарантією. 
Одночасно в апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1 - адвокат Кащук А. М. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року, так як справу розглянуто у відсутність ОСОБА_1 , а копію постанови отримав лише 12.04.2025, тому є підстави для поновлення строку на оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.
Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та його захисники - адвокат Кащук А. М., адвокат Піпко А. М. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_2 та його представник – Бойко С. В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги. 
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисників, потерпілого та його представника, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Однак судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 255312 від 24.02.2025 слідує, що 24 лютого 2025 року о 06 год. 40 хв. в с. Зарванці, по вул. Зарічна, 9, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Dacia Logan 90L», д.н.з. НОМЕР_1 , скоївши ДТП, здійснивши наїзд на транспортний засіб «BMW 320і», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв, після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.10 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП. 
Відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За змістом положень статті 254 КУпАП, строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як у посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи складу адміністративного правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 134137 від 19.03.2025 зазначено, що 24 лютого 2025 року о 06 год. 40 хв. в с. Зарванці, по вул. Зарічна, 9, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Dacia Logan 90L», д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду з парковки, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає, чим порушив вимоги пункту 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
З матеріалів справи убачається, що події мали місце 24 лютого 2025 року. В протоколі серії ЕПР1 № 255312 від 24.02.2025 вказано, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Dacia Logan 90L», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв ДТП, здійснивши наїзд на транспортний засіб «BMW 320і», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв, проте протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 134137 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було складено 19.03.2025. При цьому будь-які процесуальні дії, для встановлення фактичних даних необхідних для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не проводилися.
Таким чином, складання даного протоколу про адміністративне правопорушення відбулось через значний проміжок з моменту виявлення особи, яка його вчинила, а тому слід вважати дії уповноваженої посадової особи непослідовними оскільки належним було б складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення не пізніше двадцяти чотирьох годин після його виявлення та закріплення відповідних доказів про їх вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, зазначені дії посадової особи, уповноваженої на складання протоколу не відповідають такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно правових позицій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в статтях 247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.
Зазначених вимог місцевий суд, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, які істотно вплинули на висновки щодо визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме протоколами про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, доданою до нього; поясненнями ОСОБА_1 , рапортом поліцейського, протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, поясненнями ОСОБА_2 , довідкою про отримання посвідчення водія ОСОБА_1 . 
Проте апеляційний суд не може погодитись з наведеними висновками суду першої інстанції. Не зважаючи на суперечливість цих доказів, суд першої інстанції формально послався на них в оскаржуваній постанові як на докази винуватості та не дав їм належної, ґрунтовної юридичної оцінки, що призвело до передчасності висновку суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення передбачає комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.
Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбачає систему ознак, що характеризують зовнішню сторону правопорушення. Вона містить у собі передусім такі ознаки, як: власне протиправне діяння(дія чи бездіяльність); шкідливі наслідки діяння; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкідливими наслідками, що наступили; час, місце, умови, спосіб та засоби вчинення правопорушення.
Суб`єктивна сторона це комплекс ознак, що характеризують внутрішню сторону правопорушення. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.
За відсутності хоча б однієї із складових об`єктивної та суб`єктивної сторони караного діяння, не можна стверджувати, що в діях особи наявний склад адміністративного правопорушення.
При цьому доказуванню підлягають всі елементи складу правопорушення.
Тобто органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення має бути доведено не тільки сам факт вчинення протиправної дії та її наслідків, але й причинний зв`язок між діяннями конкретної особи та шкідливими наслідками, що настали.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідальність, яка передбачена ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Застосування цієї статті необхідно доведення порушення конкретного пункту ПДР водієм транспортного засобу.
Отже, суд, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, повинен встановити, чи була дорожньо-транспортна подія, чи були отримані пошкодження транспортними засобами, діями якої особи завдано цієї шкоди, а також, які положення правил дорожнього руху було порушено вказаною особою.
Умовою для настання адміністративної відповідальності за вказаною статтею є наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.
Вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, а саме, будь-яких фактичних даних, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, визначений у ч. 1 ст. 251 КУпАП.
До протоколу ААД № 134137 від 19.03.2025, як доказ у справі, додані письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.03.2025. Проте з ці пояснення не доводять наявність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 . Більш того, останній повністю заперечує свою причетність до такого правопорушення.
Схема місця дорожньо-транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.
Не долучена до протоколу, проте наявна в матеріалах справи схема місця ДТП, також не відображає подій, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки на ній вказано лише розташування транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , без зазначення інших необхідних та обов`язкових даних, визначених розділом ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року.
Також до зазначених вимог до оформлення відноситься вимога про те, що учасники ДТП повинні підписати схему місця дорожньо-транспортної пригоди. Однак судом встановлено, що ОСОБА_1 не ознайомлений з даною схемою та не підписував її, що позбавляє учасника висловити свої зауваження та застереження щодо її оформлення, а також щодо змісту даних, зазначених в даній схемі.
Також не доводять вину ОСОБА_1 фотографії, що зроблені потерпілим, оскільки з них неможливо встановити будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, з пояснень самого потерпілого, щодо зроблених фотографій, встановлена невідповідність можливого утворення наявних ушкоджень на автомобілі потерпілого з наявністю пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_1 . 
Крім того, такий обов`язок покладено на працівників поліції, оскільки згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, при встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація. Проте зазначеного зроблено не було.
Також суд відхиляє пояснення потерпілого, що на його думку саме ОСОБА_1 вчинив ДТП, завдавши йому матеріальну шкоду, оскільки Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що, «захищаючи права одних осіб, суд не вправі порушувати права інших осіб». Також суд бере до уваги неприязні стосунки між потерпілим і особою, що притягається до адміністративної відповідальності.
Відтак, на переконання апеляційного суду, наявні в матеріалах справи вищевказані протоколи за відсутності інших об`єктивних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 правопорушень, не можуть слугувати доказом винуватості останнього у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.
Вказані докази, які були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції, є недостатніми для висновку про порушення ОСОБА_1  правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , тобто дорожньо-транспортної пригоди, та про залишення ним місця пригоди.
На вказані обставини, які є суттєвими та вагомими, суд першої інстанції належної уваги не звернув.
При вирішенні питання первинності порушень Правил дорожнього руху, відповідно до викладеній правовій позиції Верховного Суду України в своєму рішенні в справі №5-18кс14 від 20 листопада 2014 року, у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням ПДР) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні наслідку.
Причинний зв`язок в автотранспортних правопорушеннях відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР й відповідними наслідками.
Однак, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, що дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в його діях вбачаються ознаки порушення вимог пункту 10.1 ПДР, що свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
Таким чином, посилання суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не дотримався елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвів наїзд на припаркований автомобіль, не підтверджені належними та допустимими доказами.
Враховуючи наведене, слід погодитися з доводами скаржника про те, що суддя місцевого суду не з`ясував фактичних обставин ДТП; не дослідив причини та умови, що призвели до ДТП; не дослідив інші матеріали справи і прийшов до неправильного висновку про наявність саме в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП, за тих обставин, які наведені у складених щодо нього протоколах. 
Також судом першої інстанції не взято до уваги, що постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2025 адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, перетраченого ст. 124, 122-4 КУпАП було повернуто до відділу поліції для належного оформлення, вказано на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення та додатків до нього, схеми дорожньо-транспортної пригоди, відсутність огляду транспортного засобу «Dacia Logan 90L». Проте ухвалу суду не було належним чином виконано.
Також суд звертає увагу, що у процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.
Особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав — на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформлюється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі Судової влади України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 таку заяву до суду не подавав, проте в матеріалах справи наявна лише довідка про надсилання SMS-повідомлення про виклик до суду. 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також є підставою для скасування судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).
У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. Оскільки, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 та 280 КУпАП належним чином не перевірив і не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, та не дав їм належної правової оцінки.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ч. 1 до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, викладені у протоколах не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а досліджені у судовому засіданні докази не є достатніми для висновку про наявність складу вказаного адміністративного правопорушення в діях  ОСОБА_1 .
Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у вчинені  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суддя вважає, у діях  ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП, а тому постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року скасувати.
Провадження у справі за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                       Ю. Б. Войтко