П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8623/25                                      Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.  
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
02 червня 2025 року                                                                                                     м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
у березні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ГУ ПФУ в Житомирській області) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови №76899626 від 17.03.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 24 квітня 2025 року відмовив у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №240/590/24, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів, з 13 вересня 2023 року.
23.12.2024 ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі №240/590/24, який у подальшому був пред`явлений до примусового виконання та 22.01.2025 відкрито виконавче провадження №76899626.
Під час виконання судового рішення у справі №240/590/24 державним виконавцем з`ясовано, що рішення суду не було виконане боржником у повному обсязі, а саме: боржником застосовано невірний розмір мінімальної пенсії.
Так, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономарьовою К.В. надіслано вимогу від 24.02.2025 про виконання судового рішення.
Державний виконавець вимагав здійснити нарахування та виплату пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік».
На виконання вимоги державного виконавця від 24.02.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області у листі №0600-0306-5/22252 від 06.03.2025 повідомило, що ОСОБА_1 проведено з 10.01.2024 перерахунок пенсії передбаченої ст. 54 Закону України «По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України « Про Державний бюджет України» на відповідний рік щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів. Мінімальний розмір пенсії встановлений на дату зобов`язання становив 2093 грн. В результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір пенсії становив 17268.82 грн., в тому числі 12558,00 (2093,00 грн.*6). З 01.11.2024 виплата пенсії буде здійснюватися у розмірі визначеному на виконання рішення суду. За період з 10.01.2024 по 30.10.2024 нарахована доплата пенсії в розмірі 69695,33 грн. Рішення суду виконано Головним управлінням в межах покладених судом зобов`язань. Судом не розглядалось питання проведення перерахунку розміру пенсії в майбутньому та не зобов`язано Головне управління проводити в подальшому перерахунок пенсії в зв`язку зі збільшенням мінімального розміру пенсії.
Перевіривши виконання боржником рішення суду, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономарьовою К.В. прийнято постанову ВП №76899626 від 17.03.2025 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду.
Вказана постанова мотивована тим, що при перевірці виконання рішення суду боржником, державним виконавцем, зокрема з доданого рахунку встановлено, що рішення суду боржником не виконано, а саме: нарахування пенсії з 13.09.2023 проведене не у розмірі визначеному судовим рішення, який повинен дорівнювати шести мінімальним пенсіям за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, а в значно менших розмірах.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"  №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 3 Закону №1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 визначено, що право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною 2 ст. 63 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (ч. 3 ст. 63 Закону №1404).
При цьому, ст. 75 Закону №1404 передбачено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75 Закону №1404).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону №1404).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №240/590/24, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії передбаченої статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів, з 13 вересня 2023 року.
Тобто, вказаним рішенням суду покладено обов`язок на боржника виплачувати пенсію стягувачу в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», що означає, що розмір пенсії стягувача залежить від величини прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», та має змінюватися у разі зміни цієї величини.
Так, статтею 7 Закону України від 03.11.2022 №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2023 - 2093 грн.
Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2024 - 2361 грн.
Із змісту відповіді ГУ ПФУ в Житомирській області №0600-0306-5/22252 від 06.03.2025 на вимогу державного виконавця від 24.02.2025 судом встановлено, що боржником, при нарахуванні пенсії стягувачу за 2023 та 2024 роки, застосований мінімальний розмір пенсії на дату зобов`язання - 2093 грн, що дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2023, встановленому статтею 7 Закону України від 03.11.2022 №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік".
Проте, вказані дії ГУ ПФУ в Житомирській області не відповідають змісту резолютивної частини постанови Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №240/590/24, згідно з якою шість мінімальних пенсій за віком мають визначатися за Законом України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», а не фіксуватися станом на дату виникнення зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу відповідач діяв в межах та на підставі закону, а відтак відсутні підстави для її скасування.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.