ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2025 року
м. Харків
справа № 638/5159/19
провадження № 22-ц/818/2106/25 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року в складі судді Хайкіна В.М.
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 25 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглядається з 2019 року та наразі дитина, в інтересах якої вона звернулася до суду, вже стала повнолітньою. Зазначила, що на протязі 6 років вона та її представники повною мірою виконували усі передбачені законодавством процесуальні дії, зокрема були присутні у судових засіданнях, подавала клопотання, апеляційні скарги, зверталася до Служби у справах дітей і долучала необхідні докази, матеріали справи навіть містять письмове пояснення дитини щодо позбавлення батьківських прав її батька від 12 вересня 2019 року, натомість суд навіть не перейшов до розгляду справи по суті. У зв`язку з чим, казати про те, що вона не цікавилася ходом справи і зловживала своїми процесуальними правами неможливо. Вказала, що 13 березня 2024 року в судовому засіданні вона подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Посилалася на те, що копію ухвали про обов`язкову явку вона отримала вже після постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, а поштові повідомлення, на які посилається суд, не були отримані нею. Таким чином, отримавши ухвалу про обов`язкову участь у судових засіданнях 30 вересня 2024 року та 25 листопада 2024 року лише 10 грудня 2024 року вона і не могла брати участь в них, оскільки взагалі не була обізнана про них.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка належним чином повідомлена про розгляд справи повторно не з`явилася у судове засідання без поважних причин, що є підставою для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.
ОСОБА_1 з 08 серпня 2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12,17,35 том 1).
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року в складі судді Омельченко К.О. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.38 том 1).
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року в складі судді Хайкіна В.М. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.133 том 1).
13 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву, в якій підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти закриття підготовчого судового засідання. Також просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.177 том 1).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.179-180 том 1).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року явку позивачки ОСОБА_1 в судове засідання визнано обов`язковою та призначено розгляд справи на 30 вересня 2024 року, копію якої направлено позивачці (а.с.2-4 том 2).
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки на 30 вересня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що відправлення повертається з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.5 том 2).
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копії ухвали суду від 09 липня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що відправлення повертається з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.6 том 2).
30 вересня 2024 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що у зв`язку з неявкою сторін, які беруть участь у розгляді справи фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою не здійснюється, слухання справи відкладено до 25 листопада 2024 року (а.с.7 том 2). 
Як вбачається з копії супровідного листа суд першої інстанції направив на ім`я ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1 повторно копію ухвали суду про визнання явки позивачки обов`язковою від 09 липня 2024 року (а.с.8 том 2).
Відомостей про отримання ОСОБА_1 судової повістки про розгляд справи 25 листопада 2024 року в матеріалах справи немає.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 25 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 – залишено без розгляду.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до частин 1-4 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Згідно частини 5 статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи, в тому числі позивача.
Зокрема, частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, за змістом положень частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної (двічі поспіль) неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 18 січня 2022 року у справі № 369/3184/19 (провадження № 61-16668св21).
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20), від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20 (провадження № 61-3487св23), від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20 (провадження № 61-16751св23), від 08 жовтня 2024 року у справі № 296/3392/21 (провадження № 11836св24).
Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції з квітня 2019 року перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2019 року в складі судді Омельченко К.О. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року в складі судді Хайкіна В.М. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
13 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву, в якій підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти закриття підготовчого судового засідання. Також просила розгляд справи проводити без її участі.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року явку позивачки ОСОБА_1 в судове засідання визнано обов`язковою та призначено розгляд справи на 30 вересня 2024 року.
Справа призначалася до розгляду неодноразово, зокрема, на 30 вересня 2024 року та на 25 листопада 2024 року.
З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання, призначене на 30 вересня 2024 року, ОСОБА_1 була обізнана, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки на 30 вересня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 повернулося до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому суд першої інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 та вона була належно повідомлена про розгляд справи на 30 вересня 2024 року.
Між тим, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не була обізнана про наявність ухвали суду першої інстанції про визнання її явки обов`язкової від 09 липня 2024 року, оскільки повідомлення, яке направлялося на адресу позивачки повернулося до суду 19 серпня 2024 року із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову відповідачки від одержання повідомлення чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.
Також колегія суддів зазначає, що надсилаючи повторно копію вказаної ухвали, суд першої інстанції направив її не на адресу реєстрації ОСОБА_1 , а на іншу адресу. 
Відомостей про отримання ОСОБА_1 судової повістки про розгляд справи 25 листопада 2024 року в матеріалах справи немає.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не була повідомлена про судове засідання  25 листопада 2024 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції був позбавлений процесуальної можливості залишати її позовну заяву без розгляду.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що неявка позивачки в судові засідання, які призначені на 30 вересня 2024 року та на 25 листопада 2024 року не може розцінюватися, як повторна неявка позивача в судове засідання без поважних причин, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду.
Таким чином у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду, внаслідок чого прийнята судом ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                        Н.П. Пилипчук

Судді                                                                О.Ю. Тичкова

       В.Б. Яцина