Справа № 146/1282/24
Провадження № 22-ц/801/1017/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мороз І. С.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року	Справа № 146/1282/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 146/1282/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Акрабової Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024, ухвалене у складі судді Мороза І. С. в приміщенні суду в м. Томашпіль, - 
в с т а н о в и в :
       
13.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося у суд з позовом (вх № 4176/24) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 в розмірі 29144,01 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.04.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 585736. Власноручним підписанням договору ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит», яка розміщена на сайті фінансової компанії, в повному обсязі, з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Відповідач погодив та зобов`язався виконувати його умови.
Згідно умов договору про надання споживчого кредиту № 585736 від 21.04.2021 відповідачу надається кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідач уклав договір 585736 від 21.04.2021 з ТОВ «Слон Кредит» та на підставі платіжного документу відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 13000 грн.
28.08.2023 згідно умов договору факторингу №2808-23 ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуто право вимоги до відповідача. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 585736 в розмірі 29144,01 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11963,15 грн.; заборгованість за відсотками становить 17180,86 грн.
Заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 в розмірі 29144,01 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 2422,40 грн судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 6000 грн судових витрат, що складаються із витрат на правову допомогу.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.03.2025 заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Акрабової О. М. про перегляд заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024 у цивільній справі № 146/1282/24 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Акрабовою О. М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 3407 від 26.03.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції; з 18.01.2023 і по теперішний час відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ; суд першої інстанції не врахував приписи пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а тому позивач не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором з моменту мобілізації ОСОБА_1 , тобто з 18.01.2023. Відсотки за кредитом нараховувалися за період з 22.04.2021 по 22.03.2024. Тому відсотки нараховані з 24.02.2022 підлягають списанню; відповідач не був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором; через необізнаність про розгляд справи відповідач був позбавлений можливості клопотати про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
До апеляційної скарги додано наступні документи : копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 № 1324 про те, що старший сержант, призваний під час загальної мобілізації ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 18.01.2023 по теперішній час /а. с. 139/, посвідчення учасника бойових дій серії № НОМЕР_2 від 25.12.2024 /а. с. 140/. 
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 зазначено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Колегія суддів, ознайомившись із апеляційною скаргою та доданими до неї документами, дійшла висновку про приєднання до матеріалів справи зазначених вище доказів (документів) відповідно до частини другої, третьої статті 367 ЦПК України, оскільки справа розглянута судом першої інстанції без участі відповідача, у справі ухвалено заочне рішення, ці докази (документи) подаються відповідачем на спростування позовних вимог та вони мають виключне значення для правильного вирішення справи, вони стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, тому наявні підстави для їх прийняття задля забезпечення повного, справедливого, об`єктивного вирішення спору. 

Щодо забезпечення позивача правом на подання відзиву.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 146/1282/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024. Надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України. Копію ухвали суду від 31.03.2025 отримано ТОВ «Діджи Фінанс» 31.03.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного документа /а. с. 153/.
До Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 3893 від 6.04.2025, № 1247 від 7.04.2025, № 4093 від 10.04.2025) ТОВ «Діджи Фінанс», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції – без змін; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн.
Відзив обґрунтовано тим, що порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів визначений розділом 3 договору; нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (постанова ВП ВС від 18.01.2022); відповідач не спростував розрахунок заборгованості, не надав власного розрахунку, клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму та розміру нарахованих сум, що складають заборгованість, відповідач не заявляв; відповідно до роз`яснень НБУ для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такі позичальники мають надати Банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142; боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (постанова ВС від 23.09.2015 по справі № 6-979цс15, від 19.08.2021 по справі № 442/933/13-ц, від 14.07.2021 по справі № 554/8549/15-ц); позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які були понесені та які очікується понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, загальна сума яких складає 6000 грн, з них : 750 грн аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів; 2250 грн правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс»; 3000 грн складання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у справі, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Щодо розгляду апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024 у справі з ціною позову 29144,01 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Клопотання ОСОБА_2 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , про розгляд справи з викликом колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з урахуванням конкретних обставин справи необхідності розгляду справи з повідомленням учасників справи (частина третя статті 369 ЦПК України) немає.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини.
Щодо укладання договору про надання споживчого кредиту № 585736 від 21.04.2021.
21.04.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 585736, відповідно до якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором, сума кредиту складає 16250 грн, строк кредиту 1096 днів з кінцевим терміном повернення 21.04.2024. Тип процентної ставки – фіксована, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно)- 25 % в день; за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 90 % річних. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування – у розмірі 13000 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 3250 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору /а. с. 59-61/.
На аркуші справи 62 знаходиться паспорт споживчого кредиту від 21.04.2021.
На аркуші справи 63 знаходиться копія графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 585736 (додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 585736 від 21.04.2021).
На виконання умов договору ТОВ «Слон Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та надало кредит в розмірі 16250 грн, про що свідчить платіжне доручення № 5143 від 21.04.2021 /а. с. 35/.
На аркуші справи 29-30 знаходиться досудова вимога від 15.11.2023 вих. № 3167112537-АВ адресована ОСОБА_1 , згідно якої станом на 15.11.2023 загальні розмір заборгованості за кредитним договором позичальника становить 29144,01 грн, товариство рекомендує сплатити заборгованість в термін до 30.12.2023. 

Щодо відступлення прав вимоги на підставі договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023.
Згідно копії договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор), та ТОВ «Слон Кредит» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором /а. с. 47-53/.
На аркуші справи 54-55 знаходиться копія додатку № 1 до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 Реєстр прав вимоги.
На аркуші справи 56 знаходиться копія додатку № 3 до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 форма акту приймання-передачі документації позичальників.
На аркуші справи 57 знаходиться копія додатку № 4 до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 форма акту приймання-передачі реєстру прав вимог. 
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 585736 у загальній сумі 29144,01 грн /а. с. 22/.
На аркуші справи 18 знаходиться акт приймання-передачі реєстру прав вимог від 28.08.2023 за договором факторингу № 2808-2.
На аркуші справи 32 знаходиться платіжна інструкція № 4565 від 28.08.2023 про оплату згідно з договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023. 
На аркуші справи 38 знаходиться розрахунок заборгованості за кредитом, згідно якого загальна сума заборгованості за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 станом на 28.08.2023 складає 29144,01 грн, а саме 14943,31 грн заборгованість за кредитом; заборгованість по відсоткам 14200,70 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги доведені позивачем, а тому наявні правові підстави для їх задоволення. 
Висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11963,15 грн колегія суддів вважає обґрунтованим, зробленим за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У справі встановлено, що 21.04.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено письмовий договір про надання споживчого кредиту № 585736. 
Позивачем доведено наданими суду доказами отримання відповідачем кредиту та наявність заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11963,15 грн, що підтверджується копією договору про надання споживчого кредиту № 585736 від 21.04.2021 /а. с. 59-61/, платіжним дорученням № 5143 від 21.04.2021 /а. с. 35/, копією графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 585736 (додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 585736 від 21.04.2021) /а. с. 63/. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Колегія суддів вважає доведеним позивачем також факт переходу прав вимог до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 585736 від 21.04.2021, що підтверджується : копією договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор), та ТОВ «Слон Кредит» (клієнт) /а. с. 47-57/; копією витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 /а. с. 22/; копією акту приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 /а. с. 18 /; платіжною інструкцією № 4565 від 28.08.2023 про оплату згідно з договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 /а. с. 32/.
Право вимог переходить від клієнта (ТОВ «Слон Кредит») до фактора (ТОВ «Діджи Фінанс») з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку № 1 до цього договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 договору (пункт 4.1 договору).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (постанова ВС від 23.09.2015 по справі № 6-979цс15, від 19.08.2021 по справі № 442/933/13-ц, від 14.07.2021 по справі № 554/8549/15-ц).
Проте, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 по відсоткам колегія суддів вважає таким, що зроблений за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі  № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В апеляційній скарзі відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає про те, що заборгованість за відсотками за період з 22.04.2022 по 22.03.2024 не підлягає стягненню, оскільки нарахована за період, під час якого на відповідача розповсюджуються положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
На підтвердження обставин розповсюдження на відповідача положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» апеляційному суду надано, зокрема : копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 № 1324 про те, що старший сержант, призваний під час загальної мобілізації ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 18.01.2023 по теперішній час /а. с. 139/, посвідчення учасника бойових дій серії № НОМЕР_2 від 25.12.2024 /а. с. 140/. 
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Статтю 14 цього Закону доповнено підпунктом 3 пункту 4 частини п`ятнадцятої відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VІІ. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
У постанові ВСУ від 4.09.2024 у справі № 426/4264/19 зазначено, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем визначена сума заборгованості, яка виникла на момент відступлення прав вимоги (станом на 28.08.2023 року) /а. с. 22, 29/
Колегія суддів враховує те, що відповідачем надано до апеляційного суду відповідні документи (довідку про призов військовозобов`язаного на військову службу, видану військовою частиною) звільнення від нарахування процентів за користування кредитом за період з 18.01.2023 по 24.02.2024 (дата видачі довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 № 1324) в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості по процентам з 24.02.2022 по 17.01.2023 (включно) на підставі пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» апеляційний суд не вбачає, оскільки відповідачем надано суду докази того, що він, старший сержант, призваний під час загальної мобілізації перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 18.01.2023.
Доказів того, що відповідач був призваний по мобілізації з 24.02.2022 апеляційному суду не надано.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
З огляду на зазначене, позивачем доведено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по процентам в розмірі 11087,52 грн (розрахунок /а. с. 38, 63/ за період з 22.04.2021 по 17.01.2023 (включно) : 1031,7+1120,44+1069,75+1086,51+1034,41+1047,29+1026,67+972,08+978,12+921,50+799.05(921,98:30=799.05 (період з 22.12.2022 по 17.01.2023) = 11087,52).
Підстав для застосування у даній справі положень пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України апеляційний суд не вбачає, оскільки вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором позивачем не заявлено. 

Щодо допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини першої статті 376 ЦПК України). 
Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відповіді № 739054 від 14.08.2024 наданої на запит суду встановлено зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , а. с. 74/, проте судові повістки надсилалися судом першої інстанції за адресою АДРЕСА_2 /а. с. 82, 85-86 зв. ст., 89-92/.
На аркуші справи 92 міститься електронний реєстр відправлень, в якому зазначено про направлення рекомендованого повідомлення відповідачу по АДРЕСА_1 , статус відправлення «у поштовому відділенні».
У постанові ВС від 10.05.2023 ВС у справі № 405/1117/20 зазначено, що направлення судом кореспонденції за зазначеною позивачем у позовній заяві адресою, за якою відповідачка не проживає або не зареєстрована, не можна вважати належним повідомлення про розгляд справи.
В заяві про перегляд заочного рішення /а.. с. 110-111/ та в апеляційній скарзі /а. с. 133 зв ст/ відповідач зазначає адресою свого місця реєстрації та проживання / АДРЕСА_1 / та заперечує отримання судових повісток про розгляд справи в суді першої інстанції. 
Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тобто, станом на час ухвалення заочного рішення від 11.11.2024 в суду першої інстанції були відсутні умови, передбачені статтею 280 КУпАП належне повідомлення відповідач про дату, час і місце судового засідання.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
З огляду на зазначене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 в розмірі 23050,67 грн., із яких: 11963,15 грн заборгованість за тілом кредиту; 11087,52 заборгованість за відсотками (за період з 22.04.2021 по 17.01.2023 (включно)). 
В задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити з підстав їх недоведеності. 

Щодо розподілу судового збору, понесених сторонами в суді першої та апеляційної інстанцій. . 
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн /а. с. 12/.
При поданні апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн /а. с. 138/, а також за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 484,48 грн (605,5х0.8) /а. с. 109, 113 зворотна сторона/. 
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено судом частково на 79,09 % (23050,67 х 100 : 29144,01); тому розмір судових витрат пропорційно до задоволених вимог, що підлягає стягненню : з відповідача на користь позивача становить 1915,88 грн (2422,40х79,09 % = 1915,88); з позивача на користь відповідача 861,09 грн (3633,60 + 484,48 = 4188,08 х 20,91 % = 861,09 грн)
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України). 
Зважаючи на наведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю судових витрат в розмірі 1054,79 грн (1915,88 – 861,09 = 1054,79). 

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій. 
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 /а. с. 42-46/; копію додаткової угоди № 003167112537 від 27.06.2024 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 /а. с. 26/; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 6000 грн, з них : 2250 правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання проводових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс»; 3000 грн складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи; 750 грн формування додатків до позовної заяви (письмові докази) /а. с. 16-17/; детальний опис робіт від 27.06.2024 виконаних, Адвокатським бюро «Анастасії МІНЬКОВСЬКОЇ», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості /а. с. 21/; витяг з ЄДРЮОФОПтаГФ щодо Адвокатського бюро «Анастасії МІНЬКОВСЬКОЇ» /а. с. 23-24/.
Також на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано суду, окрім вище зазначених, наступні докази : витяг з сайтів з інформацією щодо вартості надання послуг адвокатами; детальний опис робіт від 4.04.2025 виконаних, Адвокатським бюро «Анастасії МІНЬКОВСЬКОЇ», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 4.04.2025, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 6000 грн, з них : 750 грн аналіз чинного законодавства та удової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів; 2250 грн правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання проводових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс»; 3000 грн складання відзиву на апеляційну скаргу Акрабової О. М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024 у справі № 146/1282/24, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).
У додатковій постанові Верховного Суду від 8.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Колегія суддів вважає, що правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача відсутні, оскільки позивачем не доведено, що АБ «Анастасії Міньковської» здійснювалось надання правничої допомоги ТОВ «Діджи Фінанс» саме у даній справі, а не в будь-якій іншій за участі позивача.
Аналіз копії договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 /а. с. 42-46/; копії додаткової угоди № 003167112537 від 27.06.2024 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 /а. с. 26/ не містять інформації про надання такої допомоги саме у справі № 146/1282/24.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що за умовами договору № 42649746 від 11.12.2023 про надання правової допомоги визначено, що загальна вартість послуг, що надається адвокатським бюро, складається з двох складових : 1. вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного Договору ; 2. А також гонорар, який зазначений у п. 4.8 даного договору.
У свою чергу даний договір не містить п. 4.8.
У п. 4.9 договору визначено гонорар у розмірі 6000 грн у разі прийняття судом позитивного рішення.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно якої з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Додатковою угодою № 003167112537 від 27.06.2024 розділ 4 договору було доповнено п. 4.9 у якому зазначено, що клієнт за здійснення представництва та захист інтересів у суді та надання інших видів правничої допомоги виплачує Адвокатському Бюро гонорар.
Перелік наданої правничої допомоги визначений актами від 27.06.2024 та від 4.04.2025 та включає роботи з формування правового аналізу обставин справи та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви, відзиву на апеляційну скаргу та попереднього розрахунку суми судових витрат.
Отже, з аналізу змісту даних документів вбачається, що сторонами була змінена суть гонорару з «гонорару успіху» на гонорар за «надані послуги», що у свою чергу змінила і зміст п. 4.1 договору, оскільки у загальну вартість послуг увійшли подвійні складові за одні і ті ж послуги (п. 4.7 поточне супроводження тарифікація (формування правового аналізу, написання заяв, позовна заява) + гонорар за ті самі послуги ).
Надані позивачем докази : акт від 27.06.2024 /а. с. 16-17/ та детальний опис робіт (наданих послуг) від 27.06.2024 /а. с. 21/ не містять інформації про надання такої допомоги саме у справі № 146/1282/24.
Зазначення в детальних описах робіт (наданих послуг) від 27.06.2024 та від 04.04.2025 про те, що підставою їх складання є договір про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 (який не містить інформації про надання правової допомоги у даній справі) та додаткової угоди до нього (без зазначення номера такої угоди та дати) не свідчить про виконання АБ «Анастасії Міньковської» робіт (надання правничої допомоги) саме по справі № 146/1282/24, тоді як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Вінницький апеляційний суд також зазначає про те, що позовна заява від 13.08.2024, яка підписана керівником ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М. Е., подана представником Гайовою А. С., яка діяла на підставі довіреності від 7.12.2023, виданої керівником Романенко М. Е. /а. с. 25/, а не подана адвокатом АБ «Анастасії Міньковської», яке відповідно до пункту 2.8 договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 для надання юридичної допомоги клієнту призначило адвоката Мінськовську А. В., крім цього справа розглядалась судом першої інстанції без участі представника ТОВ «Діджи Фінанс», так як товариство просило розгляд справи проводити без участі представника позивача /а. с. 13/; відзив на апеляційну скаргу підписано керівником ТОВ «Діджи Фінанс», а її розгляд судом апеляційної інстанції здійснено в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Відповідно до частини четвертої статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Позивач при зверненні в суд першої інстанції заявив попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн /а. с. 21/, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив також орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу 6000 грн, всього 12000 грн. Разом з тим, ТОВ «Діджи Фінанс» не зазначено з яких причин позивач не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку в позовній заяві.
Матеріали справи свідчать про перевищення ТОВ «Діджи Фінанс» у остаточному (орієнтовному) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу (12000) у порівнянні з очікуваним її розміром (6000 грн у позові), що є істотним перевищенням в розумінні частини четвертої статті 141 ЦПК України.
З огляду на наведене, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат з огляду на категорію справи та статус відповідача (споживач).
Отже, розмір витрат на правничу допомогу позивачем є необґрунтованим та недоведеним.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11.11.2024 скасувати та прийняти нову постанову. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 585736 від 21.04.2021 в розмірі 23050,67 грн., із яких: 11963,15 грн заборгованість за тілом кредиту; 11087,52 заборгованість за відсотками (за період з 22.04.2021 по 17.01.2023 (включно)). 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривень 79 копійок.
У стягненні витрат, понесених позивачем, на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                         Л. О. Голота

Судді:                                           В. В. Оніщук 

В. П. Рибчинський