КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 761/45365/23                                                                                    Головуючий у І інстанції Савчук Ю.Н.
Провадження №22-ц/824/7280/2025                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
21 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,   
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Подолянко Тетяни Володимирівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поновлення строку для пред`явлення дублікату виконавчого документа до виконання,
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення дублікату виконавчого документу до виконання, на обґрунтування якої зазначала, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2010 року у справі № 2-6878/2010 було видано виконавчий лист про стягнення з    ОСОБА_1  аліментів на користь        ОСОБА_2  на утримання сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, який у подальшому пред`явлено до примусового виконання до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.
12 квітня 2016 року головний державний виконавець ВДВС Святошинського районного управління юстиції м. Києва Скуржинська Н.М. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, та виконавчий документ було направлено до ВДВС Вінницького РУЮ.
Станом на 12 квітня 2016 року у    ОСОБА_1  була наявна заборгованість із сплати аліментів на користь   ОСОБА_2  у розмірі: 64 192,88 грн.
Із відповіді на адвокатський запит вбачається, що Святошинським районним управлінням юстиції виконавчий лист № 2-6878 від 09 квітня 2010 року до ВДВС Вінницького РУЮ не направлявся, тобто виконавчий документ був втрачений під час передачі виконавчих проваджень.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року         ОСОБА_2 було задоволено заяву про видачу дублікату виконавчого листа. Однак, 06 червня 2024 року Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу та зупинив виконання виконавчого документа. 
16 жовтня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 12 квітня 2024 року без змін, у зв`язку з чим    ОСОБА_4 була позбавлена можливості пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання у встановлений законом строк.
Враховуючи вищевикладене,  ОСОБА_2  просила поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа по справі «2-6878/2010 про стягнення        ОСОБА_1  аліментів на користь        ОСОБА_2  на утримання сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Шевченківського районного суду від 13 січня 2025 року заяву задоволено, поновлено ОСОБА_2 строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа щодо боржника  ОСОБА_1 , виданого Шевченківським районним судом м. Києва у цивільній справі № №2-6878/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення дублікату виконавчого документа до виконання відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стягувачем було пропущено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, тому суд безпідставно визнав поважними причини пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, оскільки ОСОБА_2 не позбавлена була можливості з 2013 року контролювати та відповідно реалізовувати права передбачені ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», оскаржувати бездіяльність органів державної виконавчої служби, подавати відповідні заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, цікавитись станом виконавчого провадження , подавати заяви про видачу дубліката, поновлення строку тощо з урахуванням передбачуваних строків їх розгляду, тощо.
Представник апелянта вказує на те, що ОСОБА_2 не надала жодних доказів про те, що несвоєчасне видання дублікату виконавчого листа сталося з вини суду, з вини боржника, з вини органів ДВС або інших непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню стягувача із виконавчим листом для виконання.
Також заявником не доведено, що існували будь-які перешкоди в отриманні вчасно дублікату виконавчого листа.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. вказує на те, що саме стягувач, яка є зацікавленою особою у відновленні прав, допустила недбалість в питанні контролю за виконанням судового рішення, що й призвело до пропуску строку для пред`явлення вказаного судового рішення до виконання.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував поведінку стягувача, не звернув уваги, що дії, поведінка заявника, свідчать про те, що рішення виконувалося ОСОБА_1 без примусового виконання і заявник, приймала таке виконання і не мала жодних претензій до ОСОБА_1 з 2013 року до січня 2024 року.
Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.
25 лютого 2025 року на поштову адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Паламарчука О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
В обґрунтування відзиву зазначає, що за виконавчим листом підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, вказує на те, що аліменти стягувались лише в період з 2010 - 2013 роки, оскільки боржник в цей період офіційно працював, починаючи з 08 серпня 2013 року по 12 квітня 2016 року жодних виплат аліментів не було, оскільки боржник вживав заходи щодо ухилення від сплати аліментів.
Звертає увагу апеляційного суду нате, що стягувач дізналась про втрату виконавчого листа із довідки про втрату виконавчого документу, що видана 29 листопада 2023 року Святошинським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у січні 2024 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (коли до закінчення строку для пред`явлення виконавчого документу залишалося понад 08 календарних місяців), яка була задоволена судом, про що постановлено ухвалу 12 квітня 2024 року, якою прийнято рішення про видачу дубліката виконавчого листа, однак через тривалий перегляд вказаного судового рішення в апеляційній інстанції (за апеляційною скаргою боржника) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений.
Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. вважає, що судом було вірно встановлено, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу були поза волею та поза контролем стягувача та внаслідок довготривалого апеляційного перегляду за апеляційною скаргою боржника.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Подолянко Т.В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її.
ОСОБА_2 та її представник - адвокат Паламарчук О.М. у судовому засіданні висловили свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року залишити без змін.
Святошинський ВДВС у місті Києві ЦМ управління МЮ (м. Київ) свого представника для участі в судовому засіданні не направив, про причини неявки не повідомив.
Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2010 року у справі №2-6878/2010 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Києва 09 квітня 2010 року було видано виконавчий лист №2-6878, який у подальшому було пред`явлено до примусового виконання до ВДВС Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.
У 2010 році органом ДВС було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання вказаного виконавчого листа суду.
Постановою головного державного виконавця Скуржинської Н.М. від 12 квітня 2016 року виконавче провадження НОМЕР_1 було закінчено у зв`язку із передачею виконавчого документа на виконання до ВДВС Вінницького РУЮ.
У відповідь на адвокатський запит щодо інформації про хід виконавчого провадження, повідомлено про відсутність матеріалів виконавчого провадження Зазначено, що Святошинським районним управлінням юстиції виконавчий лист № 2-6878 від 09 квітня 2010 року до ВДВС Вінницького РУЮ направлявся, що підтверджується змістом листа від 20 листопада 2023 року № Д/22.
Відповідно до довідки Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 листопада 2023 року, оригінал виконавчого документа було втрачено під час передачі виконавчих проваджень у зв`язку зі звільненням попереднього державного виконавця відповідно до акту приймання-передачі виявлено, що оригінал виконавчого листа від 09 квітня 2010 року №2-6878 відсутній.
У зв`язку з цим ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року у справі №761/45365/23 заяву було задоволено та видано дублікат виконавчого листа у справі №2-6878/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року по досягнення дитиною повноліття.
Представником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про видачу дубліката виконавчого листа.
За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний суд своєю постановою від 16 жовтня 2024 року вказану скаргу представника заінтересованої особи ( ОСОБА_1 ) залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
Після повернення матеріалів справи №761/45365/23 з апеляційного суду до суду першої інстанції, 11 листопада 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про видачу їй дубліката виконавчого документа, який було видано судом 18 листопада 2024 року.
21 листопада 2024 року ОСОБА_2 повторно звернулась до Святошинського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про прийняття дублікату виконавчого листа до виконання. 
29 листопада 2024 року в приміщенні Святошинського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) нею було отримано повідомлення про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання від 27 листопада 2024 року.
Задовольняючи заяву про поновлення строку для пред`явлення  виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення дублікату виконавчого документу до виконання пропущено внаслідок об`єктивних обставин, настання яких не залежало від заінтересованої особи.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
П. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що п. 1 ст. 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (п. 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі судом виконавчого листа у розглядуваній справі та його пред`явлення до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону № 606-XIV Ч.3 ст.22 цього Закону рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження».
П. 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Положення ч. 1 ст. 433 ЦПК України узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 166/1472/18 від 23 жовтня 2019 року, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.
Крім того, відповідно до викладеного Верховним Судом у постанові від 02 червня 2020 року у справі № 2-461/09, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Законодавцем визначено, що стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство. А боржник, користуючись можливістю уникнути виконання судового рішення, буде не лише заперечувати проти поновлення такого строку, але може в подальшому й оскаржувати ухвалене судове рішення.
Чинне процесуальне законодавство не визначає переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд може поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа.
Суди при розгляді заяв стягувачів виходять з того, що такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.
Крім того, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Колегія суддів звертає увагу, що одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку.
На думку судової колегії, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року в справі № 1423/14904/2012 (провадження № 61-16226св23) про те, що «сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися, однак визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.
Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо того, що вказаний строк було пропущено внаслідок об`єктивних обставин, настання яких не залежало від волі заінтересованої особи.
У справі, що переглядається встановлено, що за виконавчим листом підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).  
Виконавчі документи про стягнення періодичних платежів можуть бути пред`явлені виключно в межах періоду часу, на який вони присуджені, в даному випадку до досягнення повноліття дитиною.
Тобто, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа обмежується настанням повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №761/45365/23, заяву було задоволено та видано дублікат виконавчого листа у справі №2-6878/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року по досягнення дитиною повноліття.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується скаржником, дублікат виконавчого документа було видано судом лише 18 листопада 2024 року, тобто після досягнення повноліття дитиною.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 сама винна в пропущенні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки не була позбавлена можливості з 2013 року контролювати та відповідно реалізовувати свої права щодо стягнення аліментів з  ОСОБА_1 на утримання дитини, є необґрунтованими та спростовуються ч. 3 ст. 12 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, в даному конкретному випадку до 08 вересня 2024 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не надала жодних доказів про те, що несвоєчасне видання дублікату виконавчого листа сталося з вини суду, з вини боржника, з вини органів ДВС або інших непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню стягувача із виконавчим листом для виконання, апеляційний суд критично оцінює, оскільки стягувач дізналась про втрату виконавчого листа із довідки про втрату виконавчого документу, що видана 29 листопада 2023 року Святошинським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у січні 2024 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, та лише 18 листопада 2024 року змогла отримати дублікат виконавчого листа
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, як було зазначено в заяві про поновлення строку для пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання, у боржника станом на 12 квітня 2016 року була наявна заборгованість із сплати аліментів на користь заявника, що не заперечується самим  ОСОБА_1 .
Постанова про закінчення виконавчого провадження органом ДВС у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду не виносилася, боржник та його представник у судовому засіданні доказів повного виконання рішення суду не надали.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі № 344/13386/21 зазначив, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, проте для відкриття виконавчого провадження стягувач має надати виконавчий лист, за яким не пропущено строк пред`явлення його до примусового виконання, або за яким такий строк поновлено судом.
Оскільки, виконавчий лист був втрачений не з вини стягувача, а сам стягувач вчасно звернувся до суд з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, вчасне отримання дублікату виконавчого листа для пред`явлення його до виконання було поза контролем стягувача, а внаслідок довготривалого апеляційного перегляду за апеляційною скаргою боржника, судова колегія доходить висновку, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу були поза волею стягувача. 
Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до  правильного висновку, що строк на пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання був пропущений не з вини заявника ОСОБА_5 , яка має право на поновлення такого строку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, та не можуть бути підставою для її скасування.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судова колегія звертає увагу на те, що заявником надано належні та допустимі докази, як до суду першої інстанції так до суду апеляційної інстанції,  на підтвердження того, що пропущення строку для пред`явлення дублікату виконавчого листа до виконання відбулися поза волею та поза контролем стягувача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак і до задоволення заяви, висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Подолянко Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                           Д.О.Таргоній 
  
Судді:                                                                              С.А. Голуб 
                                                                                                                                                                                                                  Т.А. Слюсар