ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3062/24	Головуючий у 1-й інстанції   Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/319/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Гичко К.С. 
та сторін: представника позивача - адвоката Сідорова В.М., відповідача ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2 та його представника - адвоката Корфа П.К., представника третьої особи - Крисюк А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 601/3062/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Корф Петро Казимирович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року, повний текст якого складено 23 грудня 2024 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
       у жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідачів  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини: дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_3 опікується та займається вихованням малолітньої ОСОБА_4 , яка спільно з нею проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитині належних умов життя та виховання. Не займаються вихованням малолітньої дочки, не цікавляться її життям, здоров`ям, не підтримують морально та матеріально, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року відповідачі попереджалися про доцільність зміни ставлення до виховання малолітньої дочки. Проте наданою судом можливістю батьки не скористалися, дитина продовжила проживати з бабою. Після постановлення судового рішення, батьки визнавалися винними у неналежному виконанні батьківських обов`язків.         Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено частково.
       Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       В іншій частині позовних вимог - залишено без задоволення.
       Передано малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на опікування органу опіки та піклування Кременецької міської ради.
       Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на особистий банківський рахунок малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
       Стягувати з ОСОБА_1 на особистий банківський рахунок малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
       Зобов`язано законних представників дитини відкрити особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
       Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок та понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень.
       Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок та понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Корф П.К. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року у цивільній справі № 601/3062/24, в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення його батьківських прав, відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.
       Окрім, того суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки не втратив інтересу до доньки, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі у її житті. Невідвідування ним батьківських зборів, відсутність спілкування з класним керівником дитини не може свідчити про його ухилення від виконання батьківських обов`язків.
       Не врахувавши таких доводів ОСОБА_2 в судовому засіданні, суд фактично вважав наперед встановленими твердження у позові про ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків, за відсутності інформації про це у наданих позивачем доказах. ОСОБА_2 переконаний, що на підставі позитивних характеристик позивача неможливо встановлювати свідоме винне ухилення від виконання батьківських обов`язків останнього, що хибно було зроблено судом. Відступивши від принципу рівності прав та обов`язків учасників справи, суд від самого початку надав перевагу твердженням позивача та її представника, що були зазначені у позові, які не підтверджуються наданими позивачем доказами, вважаючи їх такими, що не потребують доказування. Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається, позивач ОСОБА_3 не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
       Також, 18 грудня 2024 року судом першої інстанції проведено допит малолітньої ОСОБА_4 в судовому засіданні. Разом із цим, суд мав би враховувати, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є доказом в розумінні статті 76 ЦПК України, і не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, або може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (висновок у постанові КЦС від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18).
       Дійшовши висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , суд першої інстанції послався на висновок органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 31.10.2024 р №2103 який є недостатньо обґрунтованим, оскільки у ньому не достатньо аргументів на доцільність позбавлення його батьківських прав, що є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків.        
       Окрім того, суд першої інстанції взагалі проігнорував те, що позбавляючи обох батьків дитини ОСОБА_4 батьківських прав, в силу статті 6 Закону «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», донька ОСОБА_2 набуде статусу дитини позбавленої батьківського виховання і постане питання її подальшого влаштування, яке також не можна вважати наперед вирішеним та гарантованим. Так, згідно статті 6 вказаного закону, за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу.
       Маючи упередженість при розгляді цієї справи щодо ОСОБА_2 , будучи заінтересованими позицією позивача, за відсутності зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов хибних висновків про наявність факту свідомого ухилення від батьківських обов`язків ОСОБА_2 , необхідність застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, неможливості змінити ставлення ОСОБА_2 до виконання батьківських обов`язків та про доцільність задоволення позову в частині пред`явлених вимог до ОСОБА_2 .
       Представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Сідоров В.М. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. 
       Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , понесені нею витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.
       Вказує, що в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 неодноразово наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який було застосовано судом першої інстанції без належних правових підстав. Разом з цим, звертають увагу, що під час розгляду, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 у вересні 2023 року вже зверталася з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_4 .         
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області № 601/1240/23 від 08 листопада 2023 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено та попереджено ОСОБА_2 про доцільність зміни ставлення до виховання своєї дочки, також на орган опіки та піклування Кременецької міської ради покладено обов`язок щодо контролю за виконанням заявником своїх батьківських обов`язків. Разом з цим, батько не змінив свого ставлення до дитини, про що свідчать наступні факти та події, зокрема після постановлення судом рішення, заявник не забрав дитину до себе, продовжував нарізно з нею проживати. Малолітня ОСОБА_4 проживала та продовжує проживати спільно із бабою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено на підставі акту від 02.09.2024 року. Також із вказаного акту вбачається, що ОСОБА_3 здійснює догляд за своєю онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука протягом п`яти років проживає разом з бабусею. ОСОБА_3 забезпечує онуку необхідними засобами, створює належні умови для проживання дитини. На противагу цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що працевлаштований, тому не може забрати дитину до себе. Разом з цим, будь яких доказів на підтвердження вказаної вище обставини заявник у суді першої інстанції не надав.
       Представник служби у справах дітей Кременецької міської ради в судовому засіданні пояснила, що після рішення Кременецького районного суду Тернопільської області у 2023 році, яким батькам було винесене попередження, вони виїжджали на місце проживання відповідачів, однак і тоді ними не було створено умови для проживання дитини, дитина і надалі з ними не проживала.         Таким чином, не створення належних умов проживання для дитини додатково підтверджує факт небажання заявника спільно проживати з нею та займатися її вихованням.
       Також, зазначає, що ОСОБА_2 є особою, яка систематично зловживає вживанням алкогольних напоїв, неодноразово здійснював керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не усвідомлюючи, що такими діями міг завдати істотної шкоди життю, здоров`ю та майну інших осіб.         Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, що підтверджується наступними доказами по справі: постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/956/20 від 01 липня 2020 року; постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/759/23 від 26 квітня 2023 року; постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/634/23 від 28 квітня 2023 року; постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/2163/23 від 04 вересня 2023 року.
       Після винесення Кременецьким районним судом Тернопільської області рішення у справі № 601/1240/23 від 08 листопада 2023 року про доцільність зміни ставлення апелянта до виховання малолітньої дочки, ОСОБА_2 продовжував нехтувати таким попередженням та надалі зловживав алкогольними напоями. Поведінка відповідача, який систематично керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про його зневажливе ставлення до безпеки оточуючих, у тому числі його власної дитини. Це створює реальну загрозу життю та здоров`ю дитини, особливо якщо відповідач перевозив її в такому стані. Особа, яка систематично порушує закон і нехтує нормами безпечної поведінки, подає дитині негативний приклад та не виконує своїх виховних функцій належним чином.
       Також, до Кременецького районного суду Тернопільської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який 13.12.2023 року ухилявся від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , що виражалося у тому, що вихованням дитини не займається, дитина проживає окремо, в будинку антисанітарні умови, у дитини відсутнє спальне місце. Також ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 184 КУпАП. Дані обставини викладені у постанові Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/121/24 від 12 січня 2024 року. Суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП України, проте звільнив його від адміністративної відповідальності та обмежився усним зауваженням.
       Такі дії заявника свідчать про ігнорування ним своїх обов`язків та демонстрацію байдужого ставлення до потреб дитини. Дії відповідача, що виражаються у відсутності належного догляду, виховання та піклування про дитину, негативно впливають на її психологічний стан, розвиток та емоційний добробут. Відсутність належної уваги та турботи з боку батька може спричинити формування у дитини почуття непотрібності, нестабільності та соціальної дезадаптації. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав відповідача є необхідним для забезпечення належних умов життя, виховання та розвитку дитини, а також для її захисту від негативного впливу, спричиненого безвідповідальним ставленням батька.
       Щодо тверджень, представника заявника про те, що судом першої інстанції допущено процесуальне порушення, коли в судовому засіданні заслухано пояснення малолітньої ОСОБА_4 , то вказує, що заслуховування думки дитини дозволяє суду оцінити її реальний емоційний стан, ставлення до батьків та можливий вплив прийнятого рішення на її майбутнє. Рішення суду першої інстанції приймалося не лише на основі пояснень малолітньої ОСОБА_4 , усі докази оцінювалися судом в сукупності. Національне законодавство та практика Верховного Суду передбачають можливість заслуховування думки дитини задля забезпечення її найкращих інтересів з урахуванням її віку та рівня розвитку. Практичне значення заслуховування думки полягає у тому, що сама дитина може розповісти суду про реальні умови свого життя, ставлення батьків, їхню поведінку, атмосферу та взаємовідносини всередині сім`ї. Опитування дитини може посприяти суду в оцінці її психоемоційного стану.
       На спростування доводів заявника про те, що наданий службою у справах дітей Кременецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , є недостатньо обґрунтованим та аргументованим, представник позивача просить суд врахувати, що при винесенні даного висновку представники служби у справах дітей Кременецької міської ради неодноразово виїжджали на місце проживання відповідачів і відповідно ними було встановлено, що батьками не створено належних умов для проживання дитини. Також взято до уваги рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 листопада 2023 року у справі № 601/1240/23, яким заявника попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання малолітньої дочки. Крім цього, бралися до уваги довідки та характеристики малолітньої ОСОБА_4 з навчального закладу. Тому вважаєь, що орган опіки та піклування повно та всебічно дослідив всі обставини справи. Більше того, висновок служби у справах дітей у справах про позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер, а суд оцінює всі наявні докази по справі у сукупності.
       Заявник ОСОБА_2 та його представник - адвокат Корф П.К. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на викладені у ній доводи.
       Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнала і просила суд не позбавляти їх батьківських прав.
       Представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Сідоров В.М. та представник Служби у справах дітей Кременецької міської ради - Крисюк А.М. апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.        
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на таке.
        Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.12.2024 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.
       Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
       Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 06 жовтня 2016 року Білокриницькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області.
       Малолітня ОСОБА_4 проживає спільно із бабусею ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про встановлення фактів від 02.09.2024 року.
       Також із вказаного акту вбачається, що ОСОБА_3 здійснює догляд за своєю онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука протягом п`яти років проживає разом з бабусею. ОСОБА_3 піклується про фізичний та розумовий розвиток онуки, забезпечує необхідними засобами, створює належні умови для проживання дитини.
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області №601/1240/23 від 08 листопада 2023 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.         Попереджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання своєї дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Згідно постанов Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.02.2024, 28.04.2023, 04.09.2023, 26.04.2023, 01.07.2020 ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.124,122-4, ч.3, ч.5 ст. 126, ч.1, ч.2 ч. 4 ст. 130 КУпАП.
       Згідно постанов Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.04.2022 та 27.03.2023 ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини.
       Згідно постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.03.2023 ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно чоловіка.
       Відповідно до постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       З постанови Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/121/24 від 12 січня 2024 року вбачається, що до суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який 13.12.2023 року ухилявся від виконання, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , що виражалося у тому, що вихованням дитини не займається, дитина проживає окремо, в будинку антисанітарні умови, у дитини відсутнє спальне місце. Також ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Суд виснував, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП України, проте звільнив його від адміністративної відповідальності та обмежився усним зауваженням.
       Згідно з витягом № 502/09-24/1 від 18.09.2024 року про зареєстрованих у житловому будинку, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
       З довідки-характеристики № 123/01-01/07 від 18.09.2024 видно, що скарг на ОСОБА_3 в Кременецьку міську раду не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувалася.
       Відповідно до характеристики Кременецької ЗОШ №4 ОСОБА_4 навчається в школі з 01 вересня 2022 року та зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Дівчинку виховує бабуся - ОСОБА_3 .. Вона відповідально ставиться до навчання та виховання онуки. Удома створені всі необхідні житлово-побутові умови для розвитку дитини. Бабуся підтримує зв`язок зі школою, з учителькою, відвідує батьківські збори, шкільні заходи. Батьки не проявляють особливого інтересу до успіхів і невдач дитини. Дівчинка в розмовах згадує лише бабусю.
       Згідно з висновком органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 31.10.2024 №2103, орган опіки і піклування Кременецької міської раді вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відносно її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
       Згідно долучених квитанцій вбачається, що ОСОБА_3 у лютому 2022 році, у квітні 2022 року, у червні 2022 року, у січні 2023 року, у лютому 2024 року, у березні 2024 року, у травні 2024 року, у липні 2024 року, у жовтні 2024 року перераховувалися кошти від ОСОБА_6 , яка є мамою відповідача ОСОБА_2 та відповідно бабусею дитини, що сторони не заперечували.
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належно не проявляють батьківської турботи та любові по відношенню до своєї дитини ОСОБА_4 , не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечують дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкуються з дитиною, зокрема, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не займаються її навчанням, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, особисто не надають матеріальної допомоги та фінансово не утримують свою дитину, після попередження, винесеного рішенням Кременецького районного суду від 08.11.2023 на шлях виправлення не стали.
       За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_4 , а тому позов в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню.
       Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.
       Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
       Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Згідно із частинами першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
       Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
       Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
       Положеннями вказаної вище статті визначено основні принципи з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.
       Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
       Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
       Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.
       Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
       Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
       Як роз`яснено у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
       Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
       Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
       Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
       Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
       Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
         Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
       Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
       При розгляді справ суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України).
       Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Також, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
       У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
       Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.
       Матеріалами справи підтверджено, що протягом тривалого часу, а саме з 2019 року відповідач ОСОБА_2 свідомо, без поважних причин самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_4 .
       Малолітня ОСОБА_4 постійно проживає із бабусею ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про встановлення фактів від 02.09.2024 року.
       Також із вказаного акту вбачається, що ОСОБА_3 самостійно здійснює догляд за своєю онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука протягом п`яти років проживає разом з бабусею. ОСОБА_3 піклується про фізичний та розумовий розвиток онуки, забезпечує необхідними засобами, створює належні умови для проживання дитини (а.с.23).
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області №601/1240/23 від 08 листопада 2023 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено. Проте попереджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання своєї дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       При ухваленні даного рішення судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП "Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні з 17.12.2021 по 14.01.2022 з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу із формуванням внутрімозкової гематоми лівої лобної долі та проривом у шлункову систему. Правобічний геміпарез. Догляд за дитиною постійно здійснює лише бабуся - ОСОБА_3 . Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 недостатньо приділяють уваги по вихованню своєї доньки, але мають бажання спілкуватися та брати участь у її вихованню та утриманню, тому суд лише попередив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання своєї дочки (а.с.46-49).
       Не дивлячись на вказане попередження, відповідач ОСОБА_2 не змінив свого ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої, про що свідчить постанова Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/121/24 від 12 січня 2024 року, з якої вбачається, що до суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який 13.12.2023 року ухилявся від виконання, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , що виражалося у тому, що вихованням дитини не займається, дитина проживає окремо, в будинку антисанітарні умови, у дитини відсутнє спальне місце. Також ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Суд виснував, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП України, проте звільнив його від адміністративної відповідальності та обмежився усним зауваженням.
       Не заслуговують на увагу доводи заявника ОСОБА_2 , який заперечує щодо не виконання ним своїх батьківських обов`язків, вказуючи на те, що не втратив інтересу до доньки, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі у її житті, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, з огляду на таке.
       Згідно з висновком органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 31.10.2024 №2103, орган опіки і піклування Кременецької міської ради вважає за доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителів АДРЕСА_2 , які не виконують батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.75-77).
       Як вбачається із висновку та наданими поясненнями представником Служби у справах дітей Кременецької міської ради в суді апеляційної інстанції, що працівниками Служби у справах дітей Кременецької міської ради 13.12.2023 було здійснено виїзд для обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та складено акт обстеження умов проживання №152/02-12. За результатами обстеження встановлено, що у будинку тепло, чистота частково підтримується, наявні меблі, килимові покриття та продукти харчування, однак не створено умов для проживання дитини, а саме: немає місця для сну, навчання, у шафі не відведено місце для одягу та особистих речей дитини. Дитина і надалі не проживає з батьками. Вихованням, лікуванням та забезпеченням дитини займається бабуся ОСОБА_3 , яка разом з онукою ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
       Також, 19.07.2024 працівниками Служби у справах дітей Кременецької міської ради було здійснено виїзд для обстеження умов проживання та матеріального забезпечення сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вказаною вище адресою, однак обстеження провести не вдалося, оскільки з будинку вийшов ОСОБА_2 та не допустив працівників до обстеження. При цьому поводив себе агресивно, від діалогу відмовився, вживав нецензурну лайку. За фактом даного обстеження було складено акт від 19.07.2024 року №69/02-12.
       Крім того, працівниками Служби у справах дітей Кременецької міської ради та фахівцем із соціальної роботи БКЗ "Центр надання соціальних послуг" Кременецької міської ради 21.10.2024 року було здійснено виїзд для обстеження умов проживання та матеріального забезпечення сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак обстеження провести не вдалося, оскільки двері будинку були зачинені з середини, на стукіт та клич працівників ніхто не відгукнувся.
       У даному висновку органом опіки та піклування також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змінили свого ставлення до виховання дочки, дитина продовжує проживати з бабусею та перебуває на її вихованні та утриманні. Батьки самоусунулися від виховання дочки. 
        ОСОБА_2 на постійній основі зловживає алкогольними напоями та здійснює керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановами Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.02.2024, 28.04.2023, 04.09.2023, 26.04.2023, 01.07.2020. Також, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнавались винними у вчиненні домашнього насильства психологічного харектеру відносно один одного. 
       Враховуючи наведене, орган опіки та піклування Кременецької міської ради прийшов до висновку, що батьки не можуть забезпечити належні умови для проживання своєї дитини, а саме атмосфера постійних конфліктів, спричинятиме шкоду психологічному здоров`ю дитини.
       Отже, з встановленого вбачається, що відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто систематично, незважаючи на всі заходи, які мали місце у спірних правовідносинах, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, не піклується про життя та здоров`я малолітноьої дочки ОСОБА_4 , матеріально її не утримує, з дитиною взагалі не спілкується та її життям не цікавиться, що суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як неможливість змінити поведінку відповідача по відношенню до дитини у кращу сторону.
       Судом не встановлено також обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 приймати участь у вихованні дитини, спілкуванні з нею, її навчальному процесі, культурному та духовному розвитку тощо, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про такі перешкоди чи поважні причини, з яких ОСОБА_2 не мав можливості брати участь у вихованні дочки ОСОБА_4 . 
       Таким чином, оскільки відповідач свідомо, без поважних причин, не приймав належної участі у вихованні дитини, не піклувалася про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу; не створював умов для отримання нею освіти, особисто не надає матеріальної допомоги та фінансово не утримує свою дитину, після попередження винесеного рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області, винну поведінку відповідача змінити неможливо, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. 
       У постанові від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 (провадження №61-10531 св21) Верховний Суд також дійшов висновку, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще.
       Крім того колегія суддів звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також відповідно до положень ст.169 СК України права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо її поведінка щодо дитини зміниться. 
       Доводи представника заявника про те, що судом першої інстанції допущено процесуальне порушення, коли в судовому засіданні заслухано пояснення малолітньої ОСОБА_4 , колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з такого. 
       У постанові у справі №214/1048/15-ц (провадження № 61-8218св18) від 03.05.2018 Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому цим поглядам приділяється належна увага відповідно до її віку та зрілості. Зокрема, із цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. 
       Відповідно до частини другої статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
       Відтак суд першої інстанції з метою повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, надав можливість, ОСОБА_4 висловити свої думки щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
       Інші обставини, на які посилаються заявник в апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Корф Петро Казимирович, слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
       У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_2 , в межах понесених ним сум.

       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Корф Петро Казимирович, залишити без задоволення. 
       
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року, залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       
       Повний текст судового рішення виготовлено 05 травня 2025 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                        Б.О. Гірський

                                                                               М.В. Хома