УХВАЛА

25 березня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/2372/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,
за клопотанням Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - АТ «Харківгаз», скаржник, позивач) про зупинення виконання постанови суду
за касаційною скаргою АТ «Харківгаз»
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» 
до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
Верховний Суд ухвалою від 20.03.2025, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №922/2372/24 за касаційною скаргою АТ «Харківгаз» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 та її розгляд призначив на 15.04.2025.
АТ «Харківгаз» 21.03.2025 через Електронний суд подав до Верховного Суду клопотання про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у справі №922/2372/24.
Вказане клопотання мотивовано тим, що фактичне виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у справі №922/2372/24 призведе до порушення прав, свобод та законних інтересів АТ «Харківгаз» шляхом обмеження в праві володіння та користування своїм майном через накладення арешту на рухоме і нерухоме майно боржника, розшук майна боржника (транспортних засобів), вилучення майна на зберігання, звернення стягнення за рахунок майна АТ «Харківгаз» тощо, оскільки виконати рішення суду за рахунок грошових коштів АТ «Харківгаз» об`єктивно не має можливості, а виконання рішення за рахунок майна призведе до порушення інтересів третіх осіб.
Скаржник зазначає те, що, зокрема, фактичне виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від  20.02.2025 у справі №922/2372/24 впливає на права Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії, як діючого Оператора ГРМ на території ліцензійної діяльності в межах Харківської області та міста Харкова.
Постановою НКРЕКП від 28.06.2023 №1132 з 01.07.2023 зупинена дія ліцензії з розподілу природного газу для АТ «Харківгаз» (https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-zupinennya-diyi-licenziyi-z-rozpodilu-prirodnogo-gazu-vidanoyi-harkivgaz). В той же час,  постановою НКРЕКП від 28.06.2023 №1131 розширено зону ліцензійної діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» на території Харківської області та м. Харків (https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-vnesennya-zmin-do-dodatka-do-postanovi-nkrekp-vid-26-grudnya-2022-roku-1839-ta-vregulyuvannya-pitan-shchodo-provadzhennya-tov-gazorozpodilni-merezhi-ukrayini-diyalnosti-z-rozpodilu-prirod).
На виконання постанови НКРЕКП від 28.06.2023 №1132 АТ «Харківгаз» тимчасово передано ТОВ «Газорозподільні мережі України» майно Товариства для забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачам природного газу на території ліцензованої діяльності, яка водночас є зоною активних бойових дій.
Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії використовує належне АТ «Харківгаз» майно як Оператор ГРМ під час надання послуги розподілу природного газу, забезпечення споживачів цілодобовим доступом до газорозподільної системи, обслуговування та ремонтів газопроводів в умовах воєнного стану та постійних обстрілів.
Водночас, на думку скаржника, у випадку задоволення касаційної скарги, визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.04.2024 №70/48-р/к у справі №1/02-160-21, у разі звернення стягнення на майно АТ «Харківгаз», поворот виконання рішення суду буде не можливий, що призведе до  порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів порушенням справедливого та ефективного захисту прав особи через неможливість захистити свої інтереси в межах одного судового провадження без нових звернень до суду із новими позовами.
Проаналізувавши чинне законодавство та доводи, наведені скаржником у клопотанні  про зупинення виконання судового рішення у справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.
Повноваження суду стосовно зупинення виконання судового рішення унормоване положеннями частини першої статті 332 та частиною четвертою статті 294 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Однак необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.
Верховний Суд звертається до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 904/94/19, відповідно до якої:
«Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали / не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин».
Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, необхідно враховувати необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, перешкоди його виконання, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.
Сумніви скаржника щодо дотримання попередніми судовими інстанціями норм права під час постановлення оскаржуваних судових рішень покладені в основу касаційної скарги та за умов дотримання їх відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цих рішень судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання або дії оскарженого рішення та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.
Сама собою незгода учасника судового процесу із судовими рішеннями не є достатньою підставою для зупинення їх виконання або дії, оскільки правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи по суті у касаційному порядку судові рішення.
Верховний Суд під час розгляду доводів заявника наголошує, що ГПК України передбачає інструмент повернення виконання судового рішення, зокрема у статті 333 ГПК України унормовано питання про поворот виконання рішення, постанови у разі зміни або скасування судового рішення після його виконання.
Сам собою факт  видачі наказів не свідчить та не є безумовним і достатнім доказом, який засвідчує необхідність у зупиненні виконанні судового рішення, та/чи неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування, а тому не є очевидною / безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції виконання оскаржуваного рішення місцевого суду, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання (стаття 129^1 Конституції України, стаття 326 ГПК України).
Суд має право зупинити виконання судового рішення, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх   дії у разі, якщо вони будуть скасовані.
Клопотання АТ «Харківгаз» про зупинення виконання оскаржуваного рішення зі справи зазначеному вище не відповідає та не доводить, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення або зупинення його дії у разі, якщо воно буде скасоване, і не свідчить про наявність підстав для застосування статті 332 ГПК України.
За таких обставин Суд враховує, що у клопотанні скаржника про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення не наведені аргументовано / обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність зупинення його виконання, а наведені мають декларативний характер, а тому твердження оцінюються як припущення, адже відсутні докази на підтвердження факту необхідності зупинення виконання оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§43).
Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).
Враховуючи викладене, зупинення виконання та дії судового рішення в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих та підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, в задоволенні клопотання заявника слід відмовити.
Керуючись статтями     234, 235, 314, 332 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у справі №922/2372/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова
Суддя                                                                                          І. Бенедисюк
Суддя                                                                                          А. Ємець