Справа № 461/5062/23                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/998/24                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               24 квітня 2025 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Гаврилюк Я.Ю.,
з участю: представника АТ «Ідея Банк» – 
Жовтонецького В.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У червні 2023 року позивач акціонерне товариство (далі – АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту та страхування №М02.00205.009129281 від 15.12.2021 року в розмірі 196746 грн. 53 коп., з яких: 97515 грн. 05 коп. – основний борг; 43165 грн. 01 коп. – прострочений борг; 15126 грн. 72 коп. – прострочені проценти; 9903 грн. 20 коп. – строкові проценти; 12366 грн. 75 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту; 18669 грн. 80 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 15.12.2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №М02.00205.009129281 (далі – кредитний договір).
Пунктом 3 кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua, за посиланням: https://ideabank.ua/sites/default/fils/2022-05/dkbofo_vid_11_11_2021.pdf.
За умовами кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 149900 грн., зі сплатою 16,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів, у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. 
Банк повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит у вказаній в договорі сумі, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами та заявою на видачу готівки, однак, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.05.2023 року складає 196746 грн. 53 коп., з яких: 97515 грн. 05 коп. – основний борг; 43165 грн. 01 коп. – прострочений борг; 15126 грн. 72 коп. – прострочені проценти; 9903 грн. 20 коп. – строкові проценти; 12366 грн. 75 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту; 18669 грн. 80 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту.
Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, оскільки відповідач в добровільному порядку її не погашає, чим порушує законні права та інтереси позивача. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року позов АТ «Ідея Банк» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 157735 грн. 26 коп. 
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2366 грн. 03 коп. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що у судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 27.02.2024 року, представником позивача АТ «Ідея Банк» було подано заяву про відмову від частини позовних вимог та долучено оновлену довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 23.02.2024 року, на яку суд, як на доказ, послався в рішенні. Також, представником позивача усно повідомлено, що позивачем проведено перерахунок заборгованості за кредитним договором, при цьому, доказів, як саме такий розрахунок проведено та у погашення яких складових заборгованості за кредитним договором було зараховано всі сплачені відповідачем суми, не надано і, станом на день подання такої заяви, офіційного листа про те, що банком такий розрахунок проведено, відповідач не отримував.
Наголошує, що в порушення вимог ч.5 ст.49 ЦПК України, представником банку до вказаної заяви не було долучено доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу ОСОБА_1 , відтак, суд не повинен був приймати таку заяву до розгляду і повернути її заявнику.
Також відповідач зазначає, що вказаною заявою позивач фактично змінив предмет та підстави позову, що не допускається на стадії судового розгляду.
Підсумовуючи викладене, вказує, що оскільки подання нового розрахунку заборгованості зумовлене зміною предмета та підстав позову, що відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України на стадії судового розгляду не допускається, прийняття судом до розгляду таких письмових доказів, їх дослідження та посилання на них при ухваленні рішення свідчить про порушення норм процесуального права. Додає, що долучення доказів на стадії судового розгляду є недопустимим, оскільки відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.
Окремо зауважує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не обґрунтував мотивів про прийняття чи відхилення заяви позивача про відмову від частини позовних вимог.
Звертає увагу, що їхньою стороною було висловлено письмові заперечення у прийнятті вказаної заяви та у долученні до матеріалів справи оновленої довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 23.02.2024 року. 
Також, зазначає, що через необ`єктивність суду та порушення норм процесуального права, їхньою стороною ще на стадії підготовчого провадження головуючому судді заявлено відвід, однак, попри те, що були наявні обґрунтовані сумніви в об`єктивності та неупередженості цього складу суду, таку заяву судом відхилено, а отже, додатковою підставою для скасування рішення є те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено обґрунтований відвід.
08.05.2024 року позивач АТ «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта, зокрема, зазначаючи, що звернення до суду із заявою про відмову від частини позовних вимог є беззастережним правом позивача та щодо якої відсутній обов`язок щодо надсилання її копії іншим учасникам справи. 
Позивач зауважує, що часткову відмову від позову слід відрізняти від зміни позовних вимог, під час якої позивач у новій редакції позовної заяви чи змінах до неї може не згадувати окремих позовних вимог, які були раніше.
Позивач звертає увагу, що перерахунок заборгованості за кредитним договором було здійснено в контексті нікчемності такої умови кредитного договору, як плати за обслуговування кредитної заборгованості, та із зарахуванням вже сплаченої відповідачем комісії в рахунок погашення іншої заборгованості за кредитним договором.
Також наголошує, що згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу судді.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – залишити без змін.
15 квітня 2025 року в судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (згідно з трек-номером: 0610238899780, поштове відправлення з відміткою «судова повістка» вручено одержувачу 21.03.2025 року), тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у відсутності відповідача, за участі представника позивача.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 24 квітня 2025 року о 12:15.
Після завершення судового засідання, о 15:53 15.04.2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №ЕП-1761/25), в якому він зазначав, що має намір звернутись до системи безоплатної правової допомоги для залучення адвоката з метою подальшого представництва його інтересів у даній справі, наголошуючи при цьому, що його не було завчасно повідомлено про дату розгляду справи.
Однак, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення судового розгляду, оскільки ще у заяві від 23.09.2024 року, поданій до апеляційного суду 24.09.2024 року, відповідач ОСОБА_1 вказував про необхідність вжиття заходів щодо залучення представника для представництва його інтересів при розгляді даної справи, проте, у період з 24.09.2024 року по 15.04.2025 року таким правом не скористався і не забезпечив участі його сторони під час розгляду справи в апеляційному суді.
Також необхідно зазначити, що Львівським апеляційним судом неодноразово надсилалися відповідачу ОСОБА_1 рекомендовані листи з позначкою «судова повістка» за адресою: АДРЕСА_1 , (трек-номер: 0600290442890, 0610216507030, 0610218383460), однак, листи через тривалий проміжок часу поверталися до апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що суперечить п.82  Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2024 року №1147, у зв`язку з чим, 13.03.2025 року скеровано відповідний лист АТ «Укрпошта» для належного реагування.
Таким чином, колегія суддів відхиляє покликання відповідача на те, що він не був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 15.04.2025 року.
Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.12.2021 року між АТ «Ідея Банк» (кредитодавець, банк) та ОСОБА_1 (позичальник, клієнт) укладено договір кредиту та страхування №М02.00205.009129281, за умовами якого, відповідач отримав кредит у розмірі 149900 грн. на строк 30 місяців (дата повернення кредиту – до 15.06.2024 року), із сплатою 16,99% річних за користування кредитними коштами.
Пунктом 1.7 договору передбачено, що на період прострочення платежу за договором діє процентна ставка 16,99, яка нараховується на прострочену суму кредиту.
Згідно з п.1.9 кредитного договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлюється плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом (додаток №1), як «Обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими Тарифами банку.
Пунктом 1.10 договору передбачено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів у розмірі 145533 грн. 98 коп. на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4366 грн. 02 коп., згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору, шляхом переказу коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя». 
За умовами пункту 1.12.2 кредитного договору, у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення кредиту, такі платежі або повернення кредиту здійснюється клієнтом протягом 30 календарних днів, з дня одержання від кредитодавця такої вимоги, надісланої листом через установу зв`язку. 
Пунктом 3 кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО) AT «Ідея Банк».
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному в договорі розмірі, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами.
В свою чергу, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.05.2023 року складає 196746 грн. 53 коп., з яких: 97515 грн. 05 коп. – основний борг; 43165 грн. 01 коп. – прострочений борг; 15126 грн. 72 коп. – прострочені проценти; 9903 грн. 20 коп. – строкові проценти; 12366 грн. 75 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту; 18669 грн. 80 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту.
06.04.2023 року на адресу відповідача було направлено вимогу банку від 03.04.2023 року про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій банк вимагав достроково повернути заборгованість за кредитним договором у розмірі 196746 грн. 53 коп. у тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги. 
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором, останній платіж відповідачем внесений у серпні 2022 року. 
Цей факт визнається обома сторонами.
Згідно з додатком №1 до договору №М02.00205.009129281 (Графік щомісячних платежів), одним із видів платежів за кредитом є плата за обслуговування кредитної заборгованості, розмір якої щомісяця становить 2473 грн. 35 коп. 
Також встановлено, що сплачена відповідачем сума плати за обслуговування становить 7420 грн. 05 коп.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»),  до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими  передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої – другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.  Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення   споживача   про   відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», в зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, урахувавши вказані вище висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року, суд першої інстанції правильно вказав на нікчемність положень укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, і у зв`язку з цим, правильно відмовив позивачу у стягненні з відповідача заборгованості по платі за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 31036 грн. 55 коп. (12366 грн. 75 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту; 18669 грн. 80 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту).
Окрім того, згідно з проведеним банком перерахунком, з урахуванням нікчемності такої умови кредитного договору, як плати за обслуговування кредитної заборгованості, та із зарахуванням вже сплачених відповідачем платежів по платі за обслуговування кредитної заборгованості (7420 грн. 05 коп.) в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами (довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 23.02.2024 року), загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 157735 грн. 26 коп., з яких: 135241 грн. 63 коп. – заборгованість по тілу кредиту, а 22493 грн. 63 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.
Отже, стягнувши з відповідача у користь позивача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором – 157735 грн. 26 коп., суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті.
Колегія суддів відхиляє покликання відповідача на те, що вказана довідка не повинна була враховуватись судом при розгляді даної справи, оскільки така підтверджує розрахунок заборгованості з урахуванням нікчемності такої умови кредитного договору, як плати за обслуговування кредитної заборгованості, і не суперечить іншим доказам у справі.
В іншій частині доводів апеляційної скарги необхідно зазначити, що питання про відвід головуючого судді було вирішено у встановленому процесуальним законом порядку і підстав для висновку про обґрунтованість заявленого стороною відповідача відводу – немає. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 квітня 2025 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич