П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/4472/24	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:10.03.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року її максимальним розміром.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
05 червня 2024 року Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/4472/24 було видано виконавчий лист.
До Одеського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення чи зміну способу і порядку виконання судового рішення, в якій позивач просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/4472/24. 
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що з листа ГУПФ України в Одеській області №1500-0405-5/104773 від 08 липня 2024 року вбачається, що рішення суду виконано тільки в частині здійснення перерахунку пенсії позивача з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року без обмеження максимальним розміром, сума доплати за період з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року з урахуванням фактично виплачених сум склала 327 448,50 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Станом на теперішній час рішення суду в частині нарахованої доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року в сумі 327 448,50 грн. залишається невиконаним, що, на думку позивача, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання рішення суду шляхом стягнення з цього суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 24 квітня 2024 року у справі №420/4472/24 – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги:
-          станом на теперішній час рішення суду в частині нарахованої доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року 327 448,50 грн. залишається невиконаним, що в свою чергу свідчить про тривале невиконання рішення суду та дає підстави для висновку про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення. Позивач вважає, що наявні підстави для заміни способу і порядку виконання рішення суду від 24 квітня 2024 року №420/4472/24 шляхом стягнення з ГУПФ України в Одеській області нарахованої та невиплаченої суми пенсії у розмірі 327 448,50 грн.;
-          як вбачається із судового рішення "Зобов`язати ГУПФ України в Одеській області провести з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.", зміст фактично не міняється, досягається основна мета правосуддя, виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини зазначеного рішення суду від 24 квітня 2024 року по справі №420/4472/24. Тобто, із заяви випливає наявність нових позовних вимог, які не заявлялись при розгляді адміністративної справи, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.
Крім того суд першої інстанції зазначав, що розмір заборгованості, щодо якої подана заява ОСОБА_1 , судом у судовому рішенні не визначався, правильність розрахунку цієї заборгованості у зазначеному судовому рішенні судом не перевірялась, матеріали справи, на підставі яких було прийняте дане рішення, не містили інформацію про розмір заборгованості перед позивачем.
Також суд першої інстанції зауважував, що невиконання божником судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні ч.3 ст. 378 КАС України, не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 24 квітня 2024 року по справі №420/4472/24.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77, 370, 378 КАС України, ст.ст. 23, 116 БК України, ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб та підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Підставою для встановлення чи зміни способу чи порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Поняття "спосіб" і "порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Відповідно ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі – Закон №2262-ХІІ), виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 "Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України", бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.
Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України – органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно ст.ст. 23 та 116 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (пп.пп.20, 24 п.1 ст. 116 БК України № 2456-VI від 08 липня 2010 року).
Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2024 судом було видано виконавчий лист зобов`язального характеру.
На теперішній час на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №75412608, відкрите 01 липня 2024 року з примусовим виконанням виконавчого листа №420/4472/24, виданого 05 червня 2024 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУПФ України в Одеській області провести з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
ГУПФ України в Одеській області у листі від 08 липня 2024 року за №1500-0405-5/104773 повідомило, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №420/4472/24, яке набрало законної сили 27 травня 2024 року, виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства.
Здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 59 830,68 грн., сума доплати склала за період 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року з урахуванням фактично виплачених сум склала 327 448,350 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що виплата позивачу доплати пенсії за судовим рішенням буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним). Тобто це рішення не може бути скасоване (змінене) судом, що його прийняв. Основні та додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними. Тому суд, який прийняв рішення, може лише внести до нього виправлення, які не торкаються суті відомостей, що викладені у рішенні.
Крім того, відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку виплати заборгованості із соціальних виплат за минулий період, як і відсутність коштів для фінансування таких видатків, не є обставинами, що істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду зобов`язального характеру, оскільки відповідно до ст.ст. 124, 129-1 Конституції України та ч.2 ст. 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
З огляду на вищевикладене, відсутність коштів для фінансування не є обставиною, яка свідчить про наявність підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до ст. 378 КАС України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум буде здійснена відповідачем після надходження відповідних сум із державного бюджету.
Таке правозастосування відповідає висновкам, висловленим Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року у справі №21-394а14, Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2018 року у справі №759/1928/13-а, від 08 травня 2018 року у справі №266/935/17, від 10 липня 2018 року у справі №755/7078/16-а та справі №490/9519/16-а, від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №800/203/17 тощо.
За правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №759/1928/13-а, від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а, зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.
Відповідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року суд захистив порушене право позивача, зокрема, шляхом зобов`язання ГУПФ України в Одеській області провести з 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів зазначає, що судові рішення про зобов`язання боржника вчинити певні дії (зокрема, перерахувати та виплатити пенсію) та про стягнення коштів є різними видами рішень, які виконуються у різному порядку.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №440/85/19.
Оскільки у справі, що розглядається встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої пенсії не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то колегія суддів дійшла висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив позивач, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 24 квітня 2024 року у справі №420/4472/24.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.