ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/1912/20
Номер провадження 22-ц/818/133/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С., 
представника позивача адвоката Юшко Т. Г., 
представника відповідача адвоката Стець М. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року в складі судді Богдан М.В. у справі № 641/1912/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Позов мотивовано тим, що з 09 жовтня 2004 року по 22 грудня 2021 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано постановою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 953/12082/20.
У період шлюбу подружжям було придбано нежитлові будівлі літ. Х1-площею 23,8 кв.м., Ф-1-площею 24,2 кв.м., Ц-1- площею 23,8 кв. м, літ. Ш-1- площею 58,5 кв.м., будинки відпочинку, літ. Ю-1- площею 24,1 кв.м.- господарський блок (кухня), загальною площею 154,45 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлові будівлі літ. Т1-площею 23,9 кв. м., С-1-площею 24,2 кв.м., Р-1- площею 23,8 кв.м., будинки відпочинку, загальною площею 71,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; гараж, літ. "В-1" площею 26.4 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки MERCEDES GLE 250, 2017 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 ; земельну ділянка, розташована у АДРЕСА_4 площею 0,12 га (120 м. кв.), кадастровий номер 6325183003:00:001:0071; земельна ділянка, розташована у АДРЕСА_4 площею 0,0829 га (89,2 м кв.), кадастровий номер 6325183003:00:001:0129. 
Оскільки згоди про порядок поділу майна подружжя між сторонами не досягнуто, ОСОБА_2 просив: 
1) визнати спільним сумісним майном подружжя:
- 1/2 частку з 1 частки нежитлових будівель в літ. Х1-площею 23,8 кв.м., Ф-1-площею 24,2 кв.м., Ц-1- площею 23,8 кв. м, літ. Ш-1- площею 58,5 кв.м. - будинки відпочинку, літ. Ю-1- площею 24,1 кв.м.- господарський блок (кухня), загальною площею 154,45 кв.м. розташовані за адресою АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частку з 1 частки нежитлових будівель в літ. Т1-площею 23,9 кв. м., С-1-площею 24,2 кв.м., Р-1- площею 23,8 кв.м., - будинки відпочинку, загальною площею 71,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ;
- гараж, літ. "В-1" площею 26.4 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;
- Автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- Автомобіль марки MERCEDES GLE 250, 2017 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- Земельну ділянку розташовану у АДРЕСА_4 площею 0,12 га (120 м кв.), кадастровий номер 6325183003:00:001:0071, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
- Земельну ділянку розташовану у АДРЕСА_4 площею 0,0829 га (89,2 м кв.), кадастровий номер 6325183003:00:001:0129, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства;
2) виділити кожному, позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 , по 1/4 частки з майна 1/2 частки нежитлових будівель в літ. Х1-площею 23,8 кв.м., Ф-1-площею 24,2 кв.м., Ц-1- площею 23,8 кв.м, літ. Ш-1- площею 58,5 кв.м. - будинки відпочинку, літ. Ю-1- площею 24,1 кв.м.-господарський блок (кухня), загальною площею 154,45 кв.м. розташовані за адресою АДРЕСА_1 ;
3) виділити кожному, позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 по 1/4 частки з майна 1/2 частки нежитлових будівель в літ. Т1-площею 23,9 кв.м., С-1-площею 24,2 кв.м., Р-1- площею 23,8 кв.м., - будинки відпочинку, загальною площею 71,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ;
4) визнати право власності на 1/4 частку нерухомого майна за ОСОБА_2 та на 1/4 частку нерухомого майна за ОСОБА_1 :
- з 1/2 частки нежитлових будівель в літ. Х1-площею 23,8 кв. м., Ф-1-площею 24,2 кв.м. Ц-1- площею 23,8 кв.м, літ. Ш-1- площею 58,5 кв. м. будинки відпочинку, літ. Ю-1- площею 24,1 кв.м.- господарський блок (кухня), загальною площею 154,45 кв.м. розташовані за адресою АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_1 володіла на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5 ;
5) визнати право власності на 1/4 частку нерухомого майна за ОСОБА_2 та на 1/4 частку нерухомого майна за ОСОБА_1 :
- з 1/2 частки нежитлових будівель в літ. Т1-площею 23,9 кв.м., С-1 площею 24,2 кв.м., Р-1- площею 23,8 кв.м., - будинки відпочинку, загальною площею 71,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , яким ОСОБА_1 володіла на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 ;
та припинити право спільної сумісної власності на це майно.
6) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити за кожним по 1/2 частки та визнати за кожним з подружжя право власності:
- на 1/2 частки гаражу, літ. "В-1" площею 26.4 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ;
- на 1/2 частку автомобілю марки BMW X5, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- на 1/2 частку Автомобілю марки MERCEDES GLE 250, 2017 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
- на 1/2 частку земельної ділянки розташованої у АДРЕСА_4 площею 0,12 га (120 м. кв.), кадастровий номер 6325183003:00:001:0071, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
- на 1/2 частку земельної ділянки розташованої у АДРЕСА_4 площею 0,0829 га (89,2 м. кв.), кадастровий номер 6325183003:00:001:0129, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;
та припинити право спільної сумісної власності на це майно.
У 2021 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви вказувала що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Також, сторонами було набуто рухоме та нерухоме майно, яке оформлене на неї. 
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила: стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття;
визнати за нею право особистої приватної власності на:
земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001: 0195; 
автомобіль Mercedes-Benz, GLE 250, 2017 року випуску, білий, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
В порядку поділу майна подружжя припинити право спільної сумісної власності та визнати за нею право особистої приватної власності на:
гараж № НОМЕР_5 літ. «В- 1» площею 26,4 кв.м., по АДРЕСА_5 ; 
земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0071; 
земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0029.
Визнати за ОСОБА_2 :
право особистої приватної власності на автомобіль BMW X5, 2011 року випуску, коричневий, номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; 
частку у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно літ.Т-1 площею 23,9 кв.м., літ С-1 площею 24,2 кв.м., літ Р-1 площею 23,8 кв.м., будинки відпочинку загальною площею 71,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ; 
частку у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно літ. XI площею 23,78 кв.м., літ Ф-1 площею 24,2 кв.м., літ Ц-1 площею 23,8 кв.м., літ. Ш-1 площею 58,5 кв.м., будинки відпочинку, літ.Ю-1 площею 24,1 кв.м., господарський блок (кухня) загальною площею 154,45 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001: 0071.
Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0129.
Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_5 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., розташованого по АДРЕСА_5 .
В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки BMW X5, 2011 року випуску, коричневий, номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_8 .
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001 :0071.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0129.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_5 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., по АДРЕСА_5 .
В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки Mercedes-Benz, GLE 250, 2017 року випуску, білий, номер кузова НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нежитлові будівлі на території бази відпочинку «Дружба» АДРЕСА_2 та Лужанський шлях 6/23, належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому визнання права за кожним із сторін на 1/2 частку в праві спільної часткової власності призведе до змішування протилежних видів сумісної власності та правової невизначеності між співвласниками у зв`язку з чим позови в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог стосовно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га, за адресою АДРЕСА_4 ; кадастровий номер 6325183003:00:001:0195, то підстави для її поділу як спільного майна подружжя відсутні, оскільки вказане майно набуто в порядку приватизації та є особистим майном ОСОБА_1 . Що до транспортних засобів BMW X5, 2011 року та Mercedes-Benz, GLE 250, 2017 року то суд першої інстанції вважав за необхідне визнати право власності за тим з подружжя, хто користується вказаним майном. Також, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 10 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
20 червня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стець Максим Леонідович, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким здійснити поділ спірного нерухомого майна в натурі, шляхом: 
• Визнання за нею права особистої приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0071; 
• Визнання за нею права особистої приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001: 0129;
• Визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на гараж № НОМЕР_5 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., розташованого по АДРЕСА_5 ; 
• Визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на частку у праві спільної сумісної власності на нежитлові будівлі літ.Т-1 площею 23,9 кв.м., літ С-1 площею 24,2 кв.м., літ Р-1 площею 23,8 кв.м., будинки відпочинку загальною площею 71,9 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_2 ; 
Визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на частку у праві спільної сумісної власності на нежитлові будівлі літ.Х1 площею 23,78 кв.м., літ Ф-1 площею 24,2 кв.м., літ Ц-1 площею 23,8 кв.м., літ.Ш-1 площею 58,5 кв.м. - будинки відпочинку, літ. Ю-1 площею 24,1 кв.м., – господарський блок (кухня) загальною площею 154,45 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_1 ; 
Також, просила стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 203 719,00 грн як різницю у вартості майна, що розподіляється між колишнім подружжям.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору щодо поділу нерухомого майна суд першої інстанції визнав за кожним з колишнього подружжя права власності на 1/2 частку в кожному окремому об`єкті нерухомого майна, тобто лише змінив вид спільної власності з сумісної на часткову, та фактично залишив спірні відносини не вирішеними.
Суд першої інстанції не надав оцінки варіанту поділу майна, запропонованого нею, який полягав в тому, що поділ майна подружжя між сторонами необхідно здійснювати в натурі, частка у праві спільної сумісної власності на нежитлові будівлі на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_2 та Лужанський шлях 6/23, вже є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, має свою вартість і відповідно має бути врахована при поділі майна подружжя.
Земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га кадастровий номер 6325183003:00:001:0071, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га кадастровий номер 6325183003:00:001:0129 розташовані за однією адресою із належною їй земельною ділянкою, а тому визнання права власності на зазначені земельні ділянки за нею сприятиме їх більш раціональному та ефективному використанню. Натомість, визнання права за кожним із сторін на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності призведе до змішування протилежних видів сумісної власності, що призведе до правової невизначенності між співвласниками нежитлових будівель на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_6 . 
Гараж № 86 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., по АДРЕСА_5 , з урахуванням наявності у ОСОБА_2 транспортного засобу, та проживання ОСОБА_1 на теперішній час за межами України, має залишитися у особистій приватній власності ОСОБА_2 .
В грошовому еквіваленті за нею залишається (відповідно до звітів про ринкову вартість майна): 847 950,00 грн (земельна ділянка 6325183003:00:001:0071) + 423 975,00 грн (земельна ділянка 6325183003:00:001:0129) + 276 997,00 грн (35% вартості автомобілю Mercedes-Benz, GLE 250, 2017 року випуску, білий, номер кузова НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ) = 1 548 922, 00 грн. 
ОСОБА_2 : 579 611,00 грн (вартість частки у праві спільної сумісної власності на нежитлові будівлі на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_1 ) + 268 550,00 грн (вартість частки у праві спільної сумісної власності на нежитлові будівлі на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_2 ) + 565 300,00 грн (вартість автомобілю BMW X5, 2011 року випуску, коричневий, номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ) + 339 180,00 грн (вартість гаражу № 86 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., по АДРЕСА_5 ) = 1 752 641, 00 грн. 
Оскільки частка ОСОБА_2 більше за її частку на 203 719,00 грн, то вказана сума має бути компенсована на її користь.
10 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_2 – адвокатом Юшко Тетяною Григорівною подано відзив, в якому просила рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що вимоги апеляційної скарги не відповідають вимогам, заявленим у позовній заяві та містять інші вимоги, з якими ОСОБА_1 до суду першої інстанції не зверталася.
Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0129 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001: 0071 була набута під час шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами.
ОСОБА_1 з вимогами про визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на гараж № НОМЕР_5 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., по АДРЕСА_5 не зверталася, а навпаки її позовні вимоги містили іншу вимогу, а саме визнати за нею право особистої приватної власності на гараж № НОМЕР_5 . 
Вимоги про стягнення 203 719,00 грн грошової компенсації як різниці у вартості майна, що було розподілене між колишнім подружжям також в позовній заяви не було заявлено.
Також зазначав, що відповідачка в апеляційній скарзі фактично визнає його позовні вимоги в частині визнання право власності за ним на майно яке розташоване в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а тому в цій частині він не заперечує з урахуванням визначення реальних часток 1\4 з 1\2. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Стець М. Л., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Юшко Т. Г., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що з 09 жовтня 2004 року по 22 грудня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 10).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2011 року по справі № 2-2244 за ОСОБА_1 визнано право власності на Гараж № 86 літ. «В-1» площею 26,4 кв.м., по АДРЕСА_5 (а.с. 1 а.с. 38- 39).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, вчиненого суб?єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Експерт ІІ», від 23 жовтня 2020 року, ринкова вартість гаражу становить 339180,00 грн (том 1, а.с. 239, том 2, а.с. 5-18).
За договором купівлі продажу, укладеного 14 травня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , за останньою зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, що розташована за адресою АДРЕСА_4 . Кадастровий номер 6325183003:00:001: 0129 (том 1, а.с. 46-47).
На підставі Рішення Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області від 22 жовтня 2012 року передано безоплатно у власність ОСОБА_9 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовану на території Пономаренківської сільської ради в АДРЕСА_4 для ведення особистого селянського господарства (том 2, а.с. 85).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, вчиненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Експерт ІІ» від 23 жовтня 2020 року, ринкова вартість вказаної земельної ділянки, кадастровий номер 6325183003:00:001:0195 становить 423 975,00 грн (том 1, а.с. 247, том 2, а.с. 88-98).
На підставі Договору купівлі продажу від 14 травня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 . Кадастровий номер 6325183003: 00:001:0071 (том 1, а. с. 44-45).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Експерт ІІ», від 23 жовтня 2020 року, ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 847 950,00 грн (том 1, а.с.246, том 2, а.с. 99-111).
На підставі Рішення Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області від 23 жовтня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 . Кадастровий номер 6325183003:00:001:0195. Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, вчиненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Експерт ІІ» від 22 жовтня 2020 року, ринкова вартість становить 423 975,00 грн (том 1, а.с. 248, том 2, а.с. 73-85).
10 вересня 2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала 22/50 часток нежитлових будівель по АДРЕСА_6 на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_6 , що загалом становить 9/100 зазначених нежитлових будівель (том 1, а.с. 48-51). 
13 листопада 2014 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , остання прийняла у власність частину з належних продавцю 35/100 часток нежитлових будівель по АДРЕСА_6 на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_6 , що загалом становить 13/100 зазначених нежитлових будівель (том 1, а.с. 52-55).
13 листопада 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 набула у ОСОБА_11 частину з належних останній 35/100 часток нежитлових будівель по АДРЕСА_6 на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у смт Старий Салтів Вовчанського району Харківської області, що загалом становить 13/100 зазначених нежитлових будівель (том 1, а.с. 56 -59).
09 квітня 2019 року між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про виділу у натурі нерухомого майна нежитлових будівель, за яким:
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перейшли нежитлові приміщення літ.Т-1 площею 23,9 кв.м.; літ С-1 площею 24,2 кв.м.; літ Р-1 площею 23,8 кв.м.; будинки відпочинку загальною площею 71,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перейшли нежитлові приміщення літ. Х1 площею 23,78 кв.м.; літ Ф-1 площею 24,2 кв.м.; літ Ц-1 площею 23,8 кв.м.; літ.Ш-1 площею 58,5 кв.м.; - будинки відпочинку літ. Ю-1 площею 24,1 кв.м.; – господарський блок (кухня) загальною площею 154,45 (том 1, а.с. 66-69).
За звітом з незалежної оцінки майна ТОВ «Центр Експерт ІІ» від 23 жовтня 2020 року, ринкова вартість нежитлових приміщень, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4 складає 537 200 грн; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 – 1 159 222,00 грн (том 1, а.с.242,243, том 2, а.с. 37-54, 55-72). 
01 квітня 2016 року на підставі договору купівлі – продажу № 6342/8/327 ОСОБА_1 придбала автомобіль BMW X5, 2011 року випуску, коричневий, номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_8 за 149 000,00 грн (том 1, .а.с. 74-75).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, вчиненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Експерт ІІ» від 23 жовтня 2020 року, ринкова вартість автомобіля BMW X5, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 становить 565 300,00 грн (том 1, а.с.240, том 2, а.с. 19-27). 
23 червня 2017 року між ТОВ «Автомобільний дом «Соллі- Плюс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким остання набула у власність автомобіль Mercedes-Benz, GLE 250, 2017 року випуску, білий, номер кузова НОМЕР_9 . Вказаний транспортний засіб придбано за 1 590 712,00 грн (том 1, а.с. 210-215).
Автомобіль Mercedes-Benz, GLE 250 придбано за згодою ОСОБА_2 (том 1, а.с.216).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, вчиненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр Експерт ІІ», від 23 жовтня 2020 року, ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 791 420,00 грн (том 1, а.с. 241, том 2, а.с 28-36).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини 1 статті 57 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Згідно з частиною 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 71 СК України).
Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу 2 частини 1 статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).
Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що: «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. 
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини 1 статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правого режиму спірного майна та оскільки, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1200 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 кадастровий номер 6325183003:00:001:0071 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0829 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 кадастровий номер 6325183003:00:001:0129 були набуті на підставі правочинів під час перебування сторін у шлюбі, є спільним майном подружжя, наявні підстави для визнання за кожним з них по 1/2 частини вказаного майна.
Доказів, що вказане майно було придбано за особисті кошти ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а тому підстав для визнання за нею права власності на це майно в цілому не вбачається.
Щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га, розташована за адресою АДРЕСА_4 , кадастровий номер 6325183003:00:001:0195, то вказане майно набуто відповідачкою в порядку приватизації та не є спільним майном подружжя, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Щодо вимог про поділ між подружжям нежитлових будівель по АДРЕСА_6 на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у смт Старий Салтів Вовчанського району Харківської області, то судова колегія також не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Як вбачається з матеріалів справи нежитлові будівлі літ.Т-1 площею 23,9 кв.м., літ С-1 площею 24,2 кв.м., літ Р-1 площею 23,8 кв.м., будинки відпочинку загальною площею 71,9 кв.м. на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_6 належить ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 . 
Нежитлові приміщення - літ.Х1 площею 23,78 кв.м., літ Ф-1 площею 24,2 кв.м., літ Ц-1 площею 23,8 кв.м., літ.Ш-1 площею 58,5 кв.м. - будинки відпочинку, літ.Ю-1 площею 24,1 кв.м. – господарський блок (кухня) загальною площею 154,45 кв.м. належать ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 .
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18).
Між тим, зазначені особи як співвласники майна, розташованого на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_6 сторонами до участі у справі у якості відповідачів залучені не були, у зв`язку з чим судова колегія не вбачає підстав для проведення поділу цього майна.
Відповідно до вимог частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Зважаючи, що вимоги про стягнення компенсації не були предметом розгляду суду першої інстанції, то підстав для їх розгляду судом апеляційної інстанції не вбачається.
Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена можливості відступити свою частку у гаражі у позасудовому порядку та отримати відповідну компенсацію.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий                                                Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина