ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3030/25 Справа № 214/6405/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 214/6405/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР»,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року, яке ухвалено судом у складі судді Малаховської І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 жовтня 2024 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року   Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» (надалі – ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ФОП ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, який у подальшому уточнив.
Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» є управителем будинків Саксаганського району та надає мешканцям району послуги з утримання будинку і прибудинкової території, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.12.2014 року, на підставі укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі.
Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Криворізьким бюро технічної інвентаризації, фізична особа – ОСОБА_4 є власницею нежитлового приміщення вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 779,2 кв.м.
Згідно Договору безкоштовного користування майном, фізична особа - ОСОБА_4 передала ФОП ОСОБА_2 в безкоштовне тимчасове користування нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі не уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», що є порушенням норм чинного законодавства. 
Відповідачі не оплачують в повному обсязі вартість наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в результаті чого виникла заборгованість на суму 90 971,63 грн. за період з 01.08.2020 по 30.07.2023, сума інфляції становить 3 283,13 грн., 3% річних становить 888,71 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в розмірі 90 971,63 грн., інфляційні втрати – 3 283,13 грн., 3% річних простроченої суми – 888,71 грн., судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та понесені витрати пов`язаних з витребуванням доказів у розмірі 1 342,00 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в розмірі 90 971,63 грн., інфляційні втрати – 3 283,13 грн., 3% річних простроченої суми – 888,71 грн.       
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 4026,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду у повному обсязі та залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» не відповідає вимогам ЦПК України, зокрема, у позові невірно зазначено прізвище відповідачки ОСОБА_1 та відсутні відомості щодо її місця реєстрацї, проживання, даних РНОКПП та засобів зв?язку. Наполягає на тому, що подача позовної заяви даної категорії справ не передбачена за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, позов подано з порушенням правил підсудності.
Судом безпідставно не було прийнято до уваги рішення Центрального апеляційного господарського суду міста Дніпро від 21 березня 2019 року, яким стягнуто витрати з утримання будинку та прибудинкової території саме з ФОП ОСОБА_3 , що свідчить про те, що у 2017 році ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» звертався до суду з вимогами про стягнення заборгованості до орендаря приміщення, а не до його власника.
Судом не було враховано, що саме ФОП ОСОБА_3 являється споживачем комунальних послуг, а тому на власницю нежитлового приміщення – відповідачку ОСОБА_1 не може бути покладено обов?язок зі сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
Крім того, зазначає, що позивач ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» жодного разу не звертався до  ОСОБА_1 із пропозицією укласти договір та не намагався врегулювати спір у досудовому порядку.
Наполягає на тому, що, згідно п. 4.7. Договорів оренди №1 приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , від 01 вересня 2019 року та від 01 травня 2021 року саме орендар ФОП ОСОБА_3 зобов?язаний укласти договори з усіма організаціями, що є надавачами житлово-комунальних послуг та нести всі витрати, пов?язані з експлуатацією приміщення, в тому числі, зобов?язаний своєчасно здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги.
Також, вказує й на те, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази розміру заборгованості відповідачів перед позивачем. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зважаючи на те, що позивач ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» та відповідачка ОСОБА_2 не оскаржили рішення суду в апеляційному порядку, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Відповідачка ОСОБА_2 , будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надавши клопотання про відкладення розгляду справи, у зв?язку з тим, що вона перебуває на лікуванні, яке колегією суддів залишено без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. 
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Виходячи з вищенаведених норм  Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_2 , яка не з`явилася у судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.
Відповідачка ж ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» - Савчука С.С., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі (об`єкт №1) від 20.01.2014 року, ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» надає послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.6-6 зворот).
Згідно розрахунку суми заборгованості по житловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2020 по 30.07.2023 становить 90 971,63 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 283,13 грн., 3% простроченої суми в розмірі 888,71 грн. (т.1, а.с.7-8 зворот)
Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Криворізьким бюро технічної інвентаризації, фізична особа – ОСОБА_4 , є власником нежитлового приміщення вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 779,2 кв.м. (т.1, а.с.9)
Згідно Договору безкоштовного користування майном, фізична особа - ОСОБА_4 передала ФОП ОСОБА_2 в безкоштовне тимчасове користування нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.16-16 зворот)
Позивачем долучено до позовної заяви відомості ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» по видам послуг по будинку (т.1, а.с.13-14 зворот) та інформацію про витрати на утримання будинку за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться на обслуговувані ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» за період з 01.08.2020 року по 31.07.2023 року (т.1, а.с.15-34)
Відповідно до договору №1 оренди приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , від 01.09.2019 року, ФОП ОСОБА_3 орендував нежитлове приміщення, загальною площею 180 кв.м., строком до 01.05.2021 року (т.1, а.с.51-53)
Згідно до договору №1 оренди приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , від 01.05.2021 року, ФОП ОСОБА_3 орендував нежитлове приміщення, загальною площею 400 кв.м., строком до 01.04.2024 року. (т.1, а.с.54-56)
Згідно Додаткової угоди до договору оренди №1 від 01.05.2021 року приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 від 01.05.2021 року, ФОП ОСОБА_3 орендував нежитлове приміщення, загальною площею 779,2 кв.м., в тому числі підвал, площею 68,0 кв.м. (т.1, а.с.75)
ФОП ОСОБА_2 зверталася до ФОП ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за комунальні послуги перед ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР»  (т.1, а.с.76)
Позивачем долучено до письмових пояснень рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради №231 від 10.05.2017 року та №178 від 12.04.2017 року (т.1, а.с.83-84) та виконання робіт на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території для всіх споживачів (т.1 а.с.84 зворот-250, т.2 а.с.1-96).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 , як власниця нежитлового приміщення, у встановлені законом строки не вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, пропорційно до частки кожного у спільній власності.
Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачка у встановлені законом строки не вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР»має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, витрати на сплату винагороди управителю та інші витрати.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком.
За ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
Згідно із визначеннями, що містяться у п. 6, 13, 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Встановлено, що ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» є управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , надаючи послуги з управління багатоквартирним будинком для забезпечення потреб мешканців, а тому має право вимогати від споживачів оплати наданих послуг, а тому колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами договірних відносин.
При цьому, слід зауважити, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц).
Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги).
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність за несплату наданих житлово-комунальних послуг, у зв?язку з чим стягнув із відповідачки ОСОБА_1   заборгованість, адже, згідноч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, саме відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано, що саме ФОП ОСОБА_3 являється споживачем комунальних послуг, а тому на власницю нежитлового приміщення – відповідачку ОСОБА_1 , не може бути покладено обов?язок зі сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, колегією суддів не приймаються, з вищенаведених підстав.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуг у визначеному судом розмірі, який в апеляційній інстанції відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано та власного розрахунку не надано.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що відповідачка порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: