УХВАЛА
 
26 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 484/554/18
провадження № 61-5778ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі за позовом виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , треті особи: управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2018 року виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, в якому просив суд відібрати у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року у задоволенні позовної заяви органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , треті особи: управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, відмовлено.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року апеляційні скарги виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_2 задоволено. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей задоволено.
 
Відібрано у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Передано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під опіку Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області.
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, в якій просив, оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року залишено без руху. Касаційна скарга була залишена без руху у зв`язку з тим, що заявником не було зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявникові.
 
05 серпня 2023 року ОСОБА_1 вдруге надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернуто заявнику у зв`язку з тим, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення.
 
22 лютого 2024 року ОСОБА_1 втретє подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року. Просив скасувати лише зазначену постанову та «направити до суду першої інстанції справу для виваженного, повного та всебічного розгляду».
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 року повернуто ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року. Касаційну скаргу повернуто у зв`язку з тим, що скаржник у касаційній скарзі не зазначив передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку та не навів відповідне обґрунтування.
 
31 травня 2024 року до Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявникові, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.
 
29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вп`яте подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернуто. Підставою повернення касаційної скарги було те, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
04 грудня 2024 року до Верховного Суду вшосте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року визнано неподаною та  повернуто. Підставою повернення касаційної скарги було те, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
30 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у зазначеній вище справі.
 
Автоматизованою системою діловодства (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.
 
Верховний Суд ухвалою від 19 травня 2025 року заяву ОСОБА_5 про самовідвід задовольнив. Відвів суддю Верховного Суду Пророка В. В. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у цій справі. Матеріали касаційної скарги у зазначеній справі передав на повторний автоматизований розподіл.
 
Автоматизованою системою діловодства (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Грушицькому А. І. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з наступних підстав.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. 
 
Разом з цим, при поданні касаційної скарги з підстав, передбачених частиною першою статті 411 цього Кодексу зазначаються обґрунтування необхідності скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, а саме:
 
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
 
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
 
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
 
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
 
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
 
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
 
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
При поданні касаційної скарги з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 цього Кодексу зазначаються обґрунтування підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд та/або порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме:
 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
 
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
 
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
При цьому, обов`язковою умовою касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що Верховний Суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з мотивувальної частини касаційної скарги обирати норми права, з застосуванням яких не погоджується заявник.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із зазначення обставин справи та не містить посилання на неправильність та незаконність судових рішень, що оскаржуються. Заявник не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження. Тому заявник не виконав вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, а тому така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ОСОБА_1 ухвалами Верховного Суду від 13 липня 2023 року, від 21 серпня 2023 року, від 18 березня 2024 року, від 20 червня 2024 року, від 31 жовтня 2024 року, від 06 грудня 2024 року існувати не перестали, оскільки ОСОБА_4 , не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, в черговий раз подав касаційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб, зокрема без зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення та належних обґрунтувань.
 
Верховний Суд звертає увагу заявника, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України).
 
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі за позовом виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , треті особи: управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя  	А. І. Грушицький