Номер провадження: 22-ц/813/764/25 
Справа № 947/9452/23
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення.
Адвокат Доніна Л.А. яка представляє ОСББ «Вільямса 59Д» звернулася до суду першої інстанції із заявою про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 9435,50 грн та судового збору 2684 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Вільямса 59Д» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2019 по 31 грудня 2022 року у сумі 36188,18 грн та судові витрати 2684 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року у задоволенні заяви адвоката Доніної Л.А., яка діє в інтересах ОСББ «Вільямса 59Д», відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСББ «Вільямса 59Д» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким повністю задовольнити вимоги позивача шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь скаржника витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9435,50 грн, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні стягнення витрат на професійна правничу допомогу, оскільки надані позивачем документи про оплату понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є достатніми для підтвердження факту оплати позивачем цих витрат.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж тридцять розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 21 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з такого.
Частинами 1-3 статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Ухвалюючи у цій справі судове рішення від 22 вересня 2023 року судом було вирішено питання стягнення судових витрат по сплаті судового збору у сумі 2684 грн, однак не вирішено питання витрат на правничу допомогу.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 1 січня 2023 року між позивачем та адвокатом Доніною Л.А. укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого він є платним. Відповідно до п. 4.8 якого оплата гонорару та витрати здійснюються клієнтом на підставі відповідних рахунків виконавця в готівковій та безготівковій формі. 
Також суду першої інстанції надано Акт прийому-передачі наданих послуг від 25 вересня 2023 року, згідно якого адвокат виконав юридичні послуги по справі №947/9452/23 на суму 9435,50 грн з детальним описом робіт, виконаних адвокатом. 
Також адвокатом надано Довідку №38 від 25 вересня 2023 року, згідно якої ОСББ «Вільямса 59Д» здійснило оплату її послуг в розмірі 9435,50 грн, пов`язаних з розглядом справи №947/9452/23.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece).
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Однак, як зазначав суд першої інстанції, адвокатом до заяви не додано платіжний банківський документ про фактичне проведення перерахування (внесення) будь-яких коштів позивачем, який є юридичною особою, на рахунок адвоката Доніної Л.А., як відсутні інші банківські документи на підтвердження отримання адвокатом сплачених відповідачем коштів за надання професійної правничої допомоги, а до довідки №38 від 25 вересня 2023 року суд першої інстанції поставився критично.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.
А оскільки витрати по сплаті судового збору були стягнуті судовим рішенням 22 вересня 2023 року, то суд першої інстанції також дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви.
Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, з тих підстав, що дане питання вже вирішено судом першої інстанції при винесені судового рішення.
Проте з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу погодитись неможливо, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність.
У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форми та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 (далі – Положення № 13) положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів / електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі – Положення № 148).
Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави дійти висновку про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа.
Враховуючи викладене, предметом дослідження в цьому випадку є обсяг фактично виконаних адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, вказаних у розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, а не облік отриманого адвокатом доходу та його оподаткування.
З огляду на викладене, а також те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, колегія суддів дійшла висновку про те, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Крім того, ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.
При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин колегією суддів враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року по справі №727/4597/19 та від 15 вересня 2021 року по справі №440/4206/19.
Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, з тих підстав що адвокатом до заяви не додано платіжний банківський документ про фактичне проведення перерахування (внесення) будь-яких коштів позивачем, який є юридичною особою, на рахунок адвоката Доніної Л.А., як відсутні інші банківські документи на підтвердження отримання адвокатом сплачених відповідачем коштів за надання професійної правничої допомоги та помилково не врахував довідку №38 від 25 вересня 2023 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
На підставі вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСББ «Вільямса 59Д» необхідно задовольнити частково, а додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9435,50 грн та в іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» задовольнити частково.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року скасувати в частині відмови стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Постановити в цій частині нове судове рішення.
Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д» (ЄДРПОУ 35625014, вул. Ак. Вільямса, 59Д, м. Одеса, 65122) витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 9435,50 (дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 50 копійок) грн.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року в частині відмови в стягнення судового збору залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду                                Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький 

О.С. Комлева